Adaptarea: Cookie & Felixuca www.titrări.ro & www.niftyteam.ro
O să mor...
- St. John? - Am găsit-o la uşă.
E palidă ca moartea!
Hannah, dă-mi puţin lapte cald.
St. John, am fi găsit-o fără suflare mâine-dimineaţă
şi ne-ar fi bântuit fiindcă am izgonit-o.
Sunt convins că nu e cerşetoare.
Poftim lapte.
Bea!
Întreab-o cum o cheamă.
Cum te cheamă?
Jane Eyre...
Spune-ne cum te putem ajuta.
Cum te cheamă?
Unde eşti?
Trebuie să mă ascund...
St. John, trebuie s-o încălzim!
Haideţi s-o ducem la etaj.
Oare o să moară?
Unde eşti, lighioană?
Ştiu că eşti aici.
Dacă te târăşti din ascunzătoare şi-mi ceri iertare, poate că te iert.
- Mamă. - John.
Aici erai!
- Cartea aia îmi aparţine, lighioano. - A fost şi a unchiului Reed.
Băiat răzgâiat şi crud!
- Mamă! - Pentru Dumnezeu!
Mamă!
Odraslă afurisită!
Ea s-a repezit la mine!
- Te urăsc, John Reed! - Hilary, ia-o de aici!
- Încuiaţi-o în camera roşie. - Nu!
Vă rog, nu! Camera asta e bântuită!
Vă rog, vă implor...
Dacă nu stai liniştită, va trebui să te legăm.
Ceea ce-ţi facem noi e spre binele tău.
Spune-ţi rugăciunile, dră Eyre.
De nu, un duh rău o să coboare pe horn şi o să te ia cu el.
Lăsaţi-mă să ies, vă rog! Ai milă de mine, mătuşă Reed!
Jane Eyre, ştii unde ajung oamenii răi după moarte?
Se duc în Iad.
Şi ce e Iadul?
O gaură mare plină cu foc.
Şi ţi-ar plăcea să cazi în gaura aia şi să arzi acolo pentru veşnicie?
Nu, domnule.
Şi ce trebuie să faci ca să nu ajungi acolo?
Trebuie să rămân sănătoasă şi să nu mor.
Unde sunt părinţii ei?
E orfană.
Mama ei era sora soţului meu.
Pe patul de moarte, m-a rugat să mă îngrijesc de copilă.
Mereu am tratat-o ca pe propriul meu copil.
Dacă o primiţi la şcoala Lowood, dle Brocklehurst,
supravegheaţi-o cu atenţie.
Are inima încărcată de duşmănie.
Regret s-o spun, dar cel mai mare defect al ei e acela de a minţi.
Puteţi avea încredere că vom smulge ticăloşia
din această plantă infimă şi nerecunoscătoare.
Cât despre vacanţe...
...le va petrece întotdeauna la Lowood.
Poţi să te retragi.
Ai spus că sunt mincinoasă, dar ai vorbit cu păcat.
Dacă aş fi, ţi-aş spune că te iubesc, dar aş minţi.
Te dispreţuiesc mai aprig decât orice pe lume.
Lumea crede că eşti o femeie bună, dar eşti rea, cu inima de piatră.
O să spun întregii lumi cum te-ai purtat cu mine.
Copiii trebuie să fie corectaţi pentru greşelile lor.
- Minciuna nu e greşeala mea! - Dar eşti pătimaşă din fire.
Unchiul Reed e în Ceruri, la fel ca părinţii mei.
Ei ştiu cât de tare mă urăşti şi-ţi doreşti să mă vezi moartă.
Ei văd tot ceea ce faci şi-o să te judece, dnă Reed!
Piei din ochii mei!
- Următoarea. - Arată-mi mâinile.
Opreşte-te acolo!
Ce aspect grandios...
Următoarea!
Ieşi din rochia ta rafinată.
Rămâi pe loc.
Arată-mi mâinile.
Numele meu e Jane Elliott.
Putem trimite după cineva care te poate ajuta?
Nu am pe nimeni...
Nu trebuie să fiu găsită niciodată.
"Uneşte-mă cu a Ta fiinţă într-un legământ de iubire de nefrânt."
"Căci Tu, deşi eşti singur, îi împlineşti pe cei ce Te iubesc."
"Iar, fără Tine, toate sunt zadarnice şi pustiite."
Amin.
Mă bucur să te văd mai întremată, dră Elliott.
Săptămâna trecută, credeam că îţi vom depune rămăşiţele
într-un mormânt fără nume.
A citit "Mireasa lui Lindorf"
şi, brusc, lumea a devenit un loc plin de durere şi morţi dramatice.
Regret că v-am creat atâtea necazuri.
Prostii!
Apariţia ta e cel mai interesant eveniment pe care l-am trăit aici
de la predica lui St. John despre prăbuşirea Babilonului.
Sper că nu voi mai mânca mult pe socoteala dvs, dle Rivers.
Atunci, spune-mi unde să te trimit.
Vă rog doar să-mi arătaţi unde îmi pot căuta de lucru.
Nu te-ai înzdrăvenit îndeajuns cât să munceşti. Nu-i aşa, Di?
Nu. Rămâi cu noi.
La sfârşitul lunii, voi vă întoarceţi la posturile voastre.
Dra Elliott ce va face atunci?
Dacă asta îţi doreşti, îţi făgăduiesc c-o să te ajut.
Îmi doresc asta din tot sufletul, domnule.
Şcoala pe care ai urmat-o, dră Elliot,
acea instituţie caritabilă...
Pentru ce anume te-a pregătit?
Ţi-a oferit o educaţie vastă?
Da, extrem de vastă.
Un dram de inteligenţă...
...îi va fi de folos...
...unui om norocos.
Din nou. Un dram de inteligenţă...
...îi va fi de folos...
...unui om norocos.
Burns!
Nu accept să mă ofensezi cu o asemenea atitudine!
Toată lumea în picioare!
Observ că schingiuiţi trupul acestei fete.
Domnule, nu se purta...
E misiunea ta să-i sădeşti în suflet căinţa şi abnegaţia.
Continuă.
Eleva cea nouă...
Acesta e piedestalul infamiei.
Vei rămâne pe el întreaga zi.
Nu vei primi mâncare sau băutură
ca să înveţi ce searbădă e viaţa omului păcătos.
Copilele mele, vă sfătuiesc să vă feriţi de ea, s-o excludeţi
şi să fugiţi de tovărăşia ei de azi înainte.
Lipsiţi-o de prietenia voastră
şi nu-i oferiţi dragoste lui Jane Eyre, mincinoasa!
Cum de înduri să fii lovită?
Dra Scatcherd mă loveşte ca să mă îndrepte.
Greşelile mele o chinuie.
Dacă m-ar lovi pe mine, i-aş înşfăca nuiaua
şi i-aş rupe-o sub nas!
Ar înlocui-o de îndată.
Tatăl meu mă învăţa că viaţa e prea scurtă
ca să ne-o petrecem cufundaţi în duşmănie.
La mătuşa mea acasă, eram singură şi dispreţuită.
Ea credeam că pot supravieţui fără un dram de iubire sau blândeţe.
Dar eşti iubită.
O întreagă lume invizibilă sălăşluieşte în jurul tău,
o împărăţie de spirite cu misiunea de a veghea asupră-ţi, Jane.
Tu nu le vezi?
Jane?
- Vrei să te ajut cu ceva? - Dar ai deja o ocupaţie.
Pot să văd şi eu?
Arată splendid!
- St. John! - Nu, Mary, te rog...
Iată ce iscusită e Jane!
Aşa mă percepi dumitale, dră Elliott?
Ia ce uită ce fioros par!
Jane...
Îngheţi... Picioruşele tale sunt goale.
Urcă în pat şi înveleşte-te.
Cum te simţi?
Sunt fericită, Jane.
Mă duc acasă.
Te întorci la tatăl tău?
Mă duc la Dumnezeu.
Să nu fii tristă.
Tu trăieşti viaţa cu patimă, Jane.
Într-o bună zi, vei veni şi tu pe acel tărâm al fericirii.
Să nu mă laşi singură...
Îmi place să te simt aproape.
N-o să te părăsesc.
Nimeni nu mă va lua de lângă tine!
Helen!
Dle Rivers, ai auzit de vreo slujbă disponibilă pentru mine?
Ţi-am găsit un post acum ceva vreme, dar am întârziat să-ţi dau de ştire
fiindcă slujba e neînsemnată şi mi-era teamă să n-o dispreţuieşti.
Nu voi dispreţui nicio muncă.
Acum doi ani, când am preluat parohia, nu exista nicio şcoală aici.
Am înfiinţat o şcoală pentru băieţi. Acum, vreau să deschid una pentru fete.
Învăţătoarea va primi o căsuţă închiriată din donaţii
şi un salariu de 15 lire pe an.
Observi că e o slujbă sărăcăcioasă şi neînsemnată.
Mulţumesc pentru ofertă, dle Rivers.
O accept din toată inima.
Dar înţelegi despre ce e vorba?
E o şcoală de ţară. Fete sărace îţi vor fi eleve.
Cum o să-ţi întrebuinţezi vastele cunoştinţe?
O să le păstrez pentru când va fi nevoie de ele.
Nu se vor pierde.
Jane...
O să te simţi destul de singură aici.
Nu mi-e frică de singurătate.
E prima mea casă în care nu sunt dependentă sau subordonată nimănui.
Îţi mulţumesc, dle St. John.
E un adăpost mic şi umil, după cum ţi-am spus.
Mi se va potrivi de minune.
Drum bun, dră Eyre... Domnul să vă aibă-n pază.
La revedere, dră Eyre!
- Călătorie plăcută! - Vă mulţumesc.
La revedere, dră Eyre!
Fetelor!
La revedere.
Thornfield, domnişoară!
Aşteptaţi aici, domnişoară.
Bine ai venit, draga mea.
- Dvs sunteţi dna Fairfax? - Da, eu sunt.
Mă tem că ai îndurat o călătorie tare obositoare!
Cred că ai mâinile amorţite de frig. Vino la mine.
- Doamne, dar ce tânără eşti! - Vă asigur că am destulă experienţă.
Sunt încredinţată de asta. Suntem norocoşi să te avem.
Leah, roag-o pe Martha să aducă puţin vin fiert
şi să prepare câteva sendvişuri.
Trage-te mai aproape de foc.
John îţi duce bagajul în camera dumitale.
Ţi-am pregătit o odaie în fundul casei. Sper că nu te deranjează.
Camerele din faţă au mobilă mai aleasă,
dar mie îmi par tare mohorâte şi pustii.
Mă bucur că ai venit.
Locuim într-un conac vechi şi frumos,
dar mărturisesc că iarna te simţi mâhnit şi singur aici.
Leah e fată bună, iar John şi Martha sunt şi ei oameni cumsecade,
dar ei sunt doar servitori.
Nu poţi discuta cu ei pe picior de egalitate.
Voi avea plăcerea s-o cunosc pe dra Fairfax în seara asta?
- Pe cine? - Pe dra Fairfax, eleva mea.
Te referi la dra Varens, aflată sub tutela dlui Rochester.
Ea e viitoarea dumitale elevă.
Cine e domnul Rochester?
Stăpânul conacului Thornfield, dl Edward Fairfax Rochester.
Credeam că Thornfield Hall vă aparţine dvs.
Ce idei năstruşnice, copilă! Mie să-mi aparţină?!
Eu sunt doar intendenta casei.
Mă iertaţi.
Eu şi dl Rochester suntem rude îndepărtate.
Mama sa provenea din familia Fairfax, dar eu nu m-am bazat pe rudenia asta.
Dumnezeule mare! Eu, stăpâna conacului Thornfield?!
Iarna asta va fi tare veselă.
Acum, cu dra Varens aici şi cu dumitale,
întreaga casă se va lumina.
Iarna trecută a fost tare aspră: când nu ningea, ploua şi bătea vântul.
Niciun suflet nu ne-a călcat pragul din noiembrie până-n februarie.
La sosirea primăverii, eram fericită că nu aveam mintea rătăcită.
Martha ţi-a aprins focul. Sper să te simţi bine.
Trebuie să deschidem fereastra în sala de studiu azi
ca să pătrundă aer curat.
N-am mai văzut niciodată o casă atât de veche.
Ce frumos aţi păstrat-o!
Vizitele dlui Rochester sunt mereu neaşteptate.
Stăpânului nu-i place să vină şi să găsească totul acoperit,
aşa că păstrez totul mereu pregătit.
Acum, vino s-o cunoşti pe dra Varens.
Ţi-am spus că e franţuzoaică?
Sophie a plâns fiindcă nimeni nu ne înţelege.
Adele, te rog!
Numai cu dl Rochester ne putem înţelege, dar el e plecat.
Întreab-o, te rog, de părinţii ei.
Dl Rochester nu mi-a spus nimic despre ea.
Adele, unde locuiai înainte să vii la Thornfield?
Locuiam cu mama, dar ea a plecat la Maica Domnului.
Mama ei a murit.
Mama m-a învăţat să dansez şi să recit poezii.
Mă lăsa să şed pe genunchii domnilor care o vizitau şi să le cânt.
- Pot să vă cânt şi dvs, domnişoară? - Ar fi minunat.
Adele ne va arăta câteva dintre talentele ei.
Tipic franţuzesc...
Foarte bine, bravo!
Acum, vom presa planta. Închide cartea.
Fluture...
Şi ce era înainte de a deveni fluture?
Omidă...
"Voi pleca şi mă voi îndrepta spre oraş."
"Nu pleca!", a implorat-o slujnica.
"Câinele Gytrash rătăceşte printre dealuri."
Ce este acela?
Un spirit din nord care pândeşte călătorii.
Sălăşluieşte în cadavrele animalelor sălbatice,
bântuie caii, lupii şi câinii mari.
Îl cunoşti numai după ochi, care ard roşii precum cărbunii.
Iar dacă te nimereşti în calea vreunuia...
Ce îmi va face?
Nimic, e doar o poveste.
Sophie mi-a spus că o femeie cutreieră noaptea holurile conacului.
Eu n-am zărit-o niciodată,
dar lumea spune că are părul negru ca tăciunele,
pielea albă ca luna, iar ochii albaştri ca safirele.
Poate să treacă şi prin pereţi.
Unii oameni spun că femeia vine ca să-ţi sugă sângele!
Ce prostie...
Ce cauţi aici, copilă? Te aşteptam ca să torn ceaiul.
Nu doresc ceai, mulţumesc.
Viaţa de aici e tihnită, nu-i aşa?
Casa asta izolată e o soartă prea searbădă pentru o tânără.
Mi-aş dori ca femeile să aibă acţiune în viaţa lor, ca bărbaţii.
Mă mâhneşte profund că orizontul din zare ne mărgineşte mereu.
Uneori, mi-aş dori să am o imaginaţie care să străbată zarea.
De-aş putea contempla tot ceea ce imaginaţia-mi plăsmuieşte...
Eu n-am văzut niciodată un oraş.
N-am vorbit niciodată cu un bărbat şi mi-e teamă că viaţa mea va trece...
Se spune că mişcarea şi aerul proaspăt
vindecă orice durere.
Am nişte scrisori de expediat. Le duci tu la poştă?
Ridică-te, animal blestemat! Sus!
- Rămâi pe loc! - Sunteţi rănit, domnule?
Pot să vă ajut cu ceva?
De unde vii?
Din vale, de la Thornfield Hall. Eu sunt guvernanta.
Mergeam să expediez o scrisoare. Pot aduce pe cineva să vă ajute?
Guvernanta...
Ai putea chiar dumneata să mă ajuţi.
Apucă-l de căpăstru şi adu-l la mine!
Dacă eşti amabilă...
Ar fi mai uşor să mă duci pe mine la cal. Vino aici!
Te rog să vii aici, domnişoară guvernantă.
Ţine-l de căpăstru!
Grăbeşte-te cu scrisoarea.
Cine ştie ce stă la pândă în această pădure întunecată?
Leah, fugi de aprinde focul în camera stăpânului!
- Şi spune-i Marthei să facă un ceai! - Da, doamnă.
A sosit domnul Rochester.
Du-te şi schimbă-ţi rochia. Vrea să te cunoască.
- Leah, ia-i pelerina. - E nevoie să mă schimb?
Eu mereu îmbrac o rochie de seară când soseşte dl Rochester.
Dar toate rochiile mele arată la fel.
Sigur ai o rochie mai aleasă!
Are o dispoziţie îngrozitoare!
Calul i s-a prăbuşit în Hay Lane şi şi-a scrântit glezna.
Doctorul l-a îngrijit jumate de oră. Tu pe unde ai zăbovit?
Domnule, a sosit domnişoara.
Las-o să ia loc.
Am examinat-o pe Adele şi am văzut că te-ai străduit mult cu ea.
Nu e sclipitoare şi nici nu are talente deosebite,
dar într-un timp scurt a făcut progrese.
Vă mulţumesc, dle Rochester.
- Locuieşti de trei luni aici? - Da, domnule.
Şi de unde vii?
Care e povestea ta dramatică?
Poftim?
Toate guvernantele au o poveste dramatică.
A ta care e?
Am fost crescută de mătuşa mea, dna Reed din Gateshead,
într-o casă chiar mai frumoasă decât asta.
Apoi, am învăţat la şcoala Lowood,
unde am primit o educaţie mai aleasă decât speram.
Nu am nicio poveste dramatică de depănat, domnule.
- Unde sunt părinţii tăi? - Au murit.
- Ţi-i mai aminteşti? - Nu.
Şi de ce nu eşti cu dna Reed din Gateshead acum?
M-a alungat, domnule.
De ce?
Fiindcă eram o povară, iar dânsa mă dispreţuia.
Spuneai că n-ai nicio poveste dramatică.
Zilnic îi mulţumesc Providenţei că ne-a trimis-o pe dra Eyre.
E o nepreţuită...
Nu te obosi să o lauzi. O să judec singur.
Ei trebuie să-i mulţumesc pentru piciorul ăsta scrântit.
Ce-aţi spus, domnule?
- Mi-ai vrăjit calul. - Vă înşelaţi!
Îţi aşteptai oamenii atunci când stăteai pe pârleaz?
Nu am pe cine aştepta, domnule.
Mă refer la spiritele rele, spiriduşii şi omuleţii în verde.
Cu toţii au părăsit aceste meleaguri.
Pământul dvs nu e îndeajuns de sălbatic sau pustiu pentru ei.
Adele mi-a adus desenele astea. Sunt ale dumitale?
Da, domnule.
De unde ai luat modelele?
Din capul meu.
Din capul ăsta pe care-l văd pe umerii dumitale?
Da, domnule.
Ce ai desenat aici?
Luceafărul.
- Erai fericită când ai pictat? Da.
Pictura e una din cele mai mari plăceri pe care le-am cunoscut vreodată.
Atunci, plăcerile dumitale au fost puţine.
Eşti mulţumită de ele?
Nicidecum. Închipuirile mele nu se pot transpune în imagini.
Ai capturat umbra gândurilor tale.
Totuşi, pentru o elevă, desenele sunt deosebite.
Noapte bună.
Vino, Adele.
"Tatăl nostru Cel prea milos,"
"Îţi mulţumim cu umilinţă Ţie pentru mărinimia ta fără de margini."
- Amin. - Amin.
Te rog să şezi liniştită, Adele.
Pilot!
Pilot, treci la mine!
Hai, fugi mai departe!
Fugi la râu!
E foarte brutal şi schimbător.
Ce fel de om este?
E un stăpân bun.
E şi o companie minunată atunci când...
Cu excepţia cazurilor când e prost-dispus.
Adele!
La trei. Un', doi, trei!
Eşti gata?
Cred că asta e tot, domnule. Acum, coborâţi-o la râu.
Haide!
Ia-l de aici!
Cutia mea!
Pleacă cu ea de aici şi deschide-o în altă parte.
Cerule, ce frumoasă e!
- Superbă... - Domnişoară Eyre!
Nu-mi plac copiii.
Nu mă dau în vânt nici după bătrânelele naive.
Dumneata, dacă vrei, poţi să fii pe măsura dorinţelor mele.
Cum, domnule?
Distrăgându-mă pentru a nu mă cufunda în smârcul gândurilor mele.
Domnule, vă mulţumesc din suflet pentru generozitatea dvs.
Aşa obişnuia să spună şi mama.
Exact!
Aşa m-a uşurat de aurul englezesc din buzunarul meu englezesc.
Să mergem să probăm rochia.
Mă cercetezi foarte direct, domnişoară Eyre.
Mă consideri frumos?
Nu, domnule.
Ce lipsuri îmi găseşti?
Bănuiesc că am toate membrele şi toate trăsăturile.
Îmi cer iertare, domnule.
S-ar fi cuvenit să spun că frumuseţea are prea puţină importanţă.
Te-ai îmbujorat, dră Eyre.
Deşi nu eşti mai drăguţă decât sunt eu frumos,
recunosc că îţi şade bine.
Acum, observ că eşti fascinată de florile ţesute pe covor.
Hai, vorbeşte cu mine!
Sincer să fiu, Miss Eyre, aş vrea să te citesc.
Tu pari a fi desprinsă dintr-o altă lume.
Nu vreau să te tratez ca pe o persoană inferioară.
Cu toate acestea, îmi porunciţi să vorbesc?
Te simţi jignită din cauza tonului meu de comandă?
Puţini stăpâni s-ar osteni să afle
dacă cei care sunt plătiţi de ei se simt jigniţi de ordinele lor.
Cei care sunt plătiţi? Uitasem de salariu.
Din acest motiv mercantil, consimţi să mi te adresezi ca unui egal,
fără să consideri că această cerere se datorează insolenţei?
N-o să confund niciodată lipsa de formalitate cu insolenţa.
Prima îmi place. Pe cealaltă, nimeni născut liber n-ar trebui s-o accepte.
Prostii!
Nici măcar pentru un salariu.
Majoritatea celor născuţi liberi ar accepta orice pentru un salariu.
Oricum, îţi strâng mâna în gând pentru răspunsul dumitale.
Nici măcar trei din trei mii de guvernante
nu mi-ar fi răspuns cum ai făcut-o dumneata.
Înseamnă că nu prea aţi petrecut timp în compania noastră, domnule.
Sunt plămădită la fel ca majoritatea, cu o poveste dramatică obişnuită.
Te invidiez.
Cum aşa?
Pentru mintea ta deschisă şi neîntinată.
Când eram de vârsta ta, soarta m-a tratat cu asprime.
Cum fericirea îmi e refuzată,
am dreptul de a-mi lua plăcerea din viaţă.
Şi o voi lua, fie ce-o fi.
Atunci, veţi decădea şi mai mult.
Dar, domnişoară Eyre...
Dacă plăcerea pe care o căutam era nouă şi dulce...
...dacă era o inspiraţie şi purta veşmintele unui înger al luminii,
ce s-ar fi întâmplat atunci?
Ca să fiu sinceră, domnule, nu vă pricep deloc.
Mă tem că această conversaţie a depăşit înţelegerea mea.
Ţi-e teamă de mine...
Nu mă tem, doar că nu vreau să spun prostii.
Tu nu râzi niciodată, dră Eyre?
Poate că numai rareori.
Dar tu nu eşti gravă din fire,
la fel cum nici eu nu sunt depravat din născare.
Ghicesc în tine privirea unei păsări curioase,
care cercetează prin zăbrelele unei colivii.
O pasăre captivă însufleţită şi neliniştită...
De-ar fi eliberată, s-ar înălţa spre culmile văzduhului.
- Leah, ai văzut-o pe dna Poole? - Da, doamnă.
Stăpânul nu are dispoziţia necesară încât să mai accepte greşeli.
Cine e acolo?
Treziţi-vă, domnule! Treziţi-vă!
Dă-mi cuvertura!
Un zgomot m-a trezit din somn.
Ce zgomot?
Era cineva la uşa mea.
Rămâi aici.
Să nu scoţi un sunet.
Nu vorbi despre toate astea. Nu eşti o neghioabă flecară.
- Dar... - O să explic eu incidentul.
Să nu spui nimic.
Da, domnule.
În felul acesta mă părăseşti?
Jane, focul atrage o moarte chinuitoare.
Mi-ai salvat viaţa.
Nu mă părăsi ca şi cum am fi doi străini.
Şi ce altceva aş putea face?
Mă bucur să îţi datorez dumitale viaţa mea.
Nu aveţi nicio datorie faţă de mine.
Ştiam eu că o să-mi faci un bine într-un anume fel.
Am văzut-o în ochii dumitale când ne-am întâlnit prima dată.
Expresia lor nu a trezit întâmplător încântarea în sufletul meu.
Oamenii vorbesc despre simpatii fireşti. Dumitale...
Noapte bună, domnule.
Deci chiar mă părăseşti?
Mi-e frig...
Du-te!
Domnul Rochester nu ne-a chemat astăzi?
Dânsul a plecat.
Nu ştiai? A pornit la drum imediat după micul dejun.
S-a dus la Leas, proprietatea dlui Eshton.
Cred că e şi Blanche Ingram acolo. E o mare favorită de-a domnului.
Am văzut-o acum doi ani, când dl Rochester a dat o petrecere.
E o tânără extrem de elegantă.
Au cântat un duet împreună. Se potrivesc de minune.
Am rămas surprinsă că domnul nu a cerut-o în căsătorie,
dar dânsa nu are avere.
În toate celelalte privinţe, formează o pereche splendidă.
Poate că acum are alte intenţii.
E mult mai probabil să fi plecat în Europa.
Adesea dispare fără o vorbă şi lipseşte câte un an.
Am adunat lenjeria arsă din camera stăpânului.
Perfect. Fugi de-i aranjează patul.
Anglia e o mare putere, Adele.
Corăbiile britanice îşi întind pânzele de aici până la marginile imperiului,
navigând pe cele cinci oceane şi străbătând cele patru colţuri ale lumii.
De aici, din Canada, tocmai până în sudul Africii
şi până la Capul Bunei Speranţe.
Străbate Oceanul Indian, ajungând până în Australia şi Noua Zeelandă,
precum şi până în Birmania, China, India şi Malaezia.
Ce aţi păţit, domnişoară?
Nimic.
În aceste zări îndepărtate, se găsesc tot felul de oameni.
Se întoarce mâine!
Îmi cere să-i pregătesc toate camerele.
Trebuie să angajez ajutoare la bucătărie de la Hanul George.
Vine şi domnişoara Ingram.
Trebuie să cumpăr provizii, lenjerie de pat, saltele...
Mă duc acum la han. Ba nu, mai bine o trimit pe Martha.
Vă pot ajuta, doamnă Fairfax?
Camere cu vedere spre sud pentru Lady Ingram şi dra Ingram.
Pe colonel Dent şi soţia îi găzduim într-o cameră cu vedere spre râu.
Cred că stăpânul a făcut o fascinaţie pentru dra Ingram.
Tot ce-i posibil să-i fi cerut deja mâna.
Pun rămăşag c-o cere de nevastă până la sfârşitul săptămânii!
Ascultă bine ce spun!
Adele!
- Au sosit! - Ajunge, Adele!
Imediat vor intra în curte! I-am zărit pe drum!
Ce spune?
A sosit domnul Rochester.
Toată lumea afară!
Ce frumoasă e! Şi are un mers tare elegant!
- Edward! - Permiteţi-mi, dră Ingram.
Uitasem cât de masculin e conacul Thornfield.
Cred că mai aveţi nevoie de flori.
Am cea mai frumoasă floare la braţul meu.
Retrage-te de la geam, Adele!
Diseară, vrea să fiţi amândouă prezente în salon.
Sigur nu vrea să vin şi eu!
Mi-a spus să-ţi comunic că, dacă te opui poruncii,
vine dânsul să te invite personal.
Dar eu nu am rochie.
Stai liniştită, copilă. N-o să bage nimeni de seamă.
Domnişoară!
Credeam că nu-ţi plac copiii, domnule Rochester.
Nici nu-mi plac, Lady Ingram.
Atunci, ce ţi-a venit să te îngrijeşti de ea?
Mi-a fost lăsată în grijă.
- De ce nu o trimiţi la pension? - Are o guvernantă.
Sărmana copilă! Eu am avut cel puţin o duzină în copilărie.
Un adevărat coşmar!
E adevărat.
Domnule Rochester, aveţi grijă cu guvernanta.
- Mama crede că toate sunt isterice. - Sau degenerate.
Slavă Cerului că eu am terminat cu ele!
E un miracol că am supravieţuit educaţiei mele.
Mi-o amintesc pe dra Wilson ţipând: "Copil infam ce eşti!"
Aşa e. A încercat să-i dea foc la păr.
În repetate rânduri.
Oricum, să lăsăm plictiseala!
Vom asculta muzică şi vom schimba subiectul!
Domnule Eduardo, ce să fie?
- Vă ofer... frumuseţe! - Nu-i nimic nou de spus.
- Vă ofer frumuseţe masculină! - Acesta e fiul meu!
Un bărbat n-ar trebui să pună preţ pe înfăţişare.
Ar trebui să aibă doar putere şi onoare!
Gentilom sau tâlhar, frumuseţea stă în puterea sa.
Atunci, v-aţi mulţumi cu un pirat?
De ce ai plecat din încăpere?
Sunt obosită, domnule.
De ce nu ai venit să vorbeşti cu mine?
Nu te-am văzut de săptămâni întregi!
Ar fi fost firesc şi politicos să-mi urezi "bună seara".
Păreaţi ocupat.
- Eşti palidă. - Mă simt bine.
Cu ce te-ai îndeletnicit cât eu am fost plecat?
I-am ţinut lecţii Adelei.
Eşti abătută. Ce să însemne aceasta?
Ai ochii plini de...
Ce este?
Vă caută un gentilom, domnule. Din Spanish Town, Jamaica.
Şi într-adevăr vine dintr-un loc călduros,
pentru că nu vrea să-şi dezbrace haina.
Domnul Richard Mason.
L-am poftit în odaia pentru micul dejun.
- Am greşit? - Adu-l în biroul meu.
Jane, ce lovitură!
Dacă m-aş înfăţişa acelor oameni,
iar ei m-ar privi rece şi batjocoritor
apoi m-ar părăsi unul câte unul, ce ai face?
- I-ai urma? - Nu. Aş rămâne cu dumneata.
Ai înfrunta infamia pentru mine?
Pentru orice prieten care ar merita sacrificiul.
- Richard! - Fairfax!
- Ce naiba mai faci? - Minunat.
- Îmi pare rău, văd că ai oaspeţi. - Nu-i niciun deranj. Vino!
Ce Dumnezeu a fost asta?
- Unde-i Rochester? - Aşteaptă-mă.
Sunt aici. Ţineţi-vă firea. O slujnică a visat urât, atâta tot.
Trebuie să vă conduc înapoi în camerele domniilor voastre.
Până nu se va lăsa liniştea în casă,
nu va putea fi îngrijită aşa cum se cuvine.
Vă pot ajuta cumva?
Dră Ingram, doamnelor, vă rog!
Întoarceţi-vă în cuiburile voastre ca nişte porumbiţe ce sunteţi!
- Vă asigur, totul este în regulă. - E o casă veche şi zgomotoasă.
Vino, crinul meu! Ţi-am zis că n-a fost nimic.
Vă rog!
Vino cu mine!
Poţi curăţa asta?
Da.
Bea, Richard! Îţi va da puterea care îţi lipseşte.
- O să mă doară? - Bea!
Trebuie să mă duc după doctor. Şterge sângele când mai curge.
Dă-i apă dacă doreşte. Nu vorbi cu el sub niciun motiv.
Şi, Richard, sub ameninţare cu moartea, nu vorbi cu ea!
- Cum se simte? - Doarme.
Grăbeşte-te, Carter! Fii cu băgare de seamă!
Soarele va răsări în curând şi el trebuie să se facă nevăzut.
Să aruncăm o privire. Carnea e sfâşiată, nu doar tăiată.
Foarte neplăcut.
- Fairfax. - Porneşte!
- A fost o noapte stranie. - Da, domnule.
- Nu te-ai temut. - Mă temeam de odaia din fund.
Erai în afara pericolului.
Domnule Rochester, cine l-a atacat?
- Nu-ţi pot spune. - De ce-l apăraţi pe făptaş?
Duc povara unei greşeli capitale.
Consecinţele ei îmi năpăstuiesc existenţa.
De ani buni încerc să fug de ea.
Primăvara aceasta am venit acasă cu inima grea şi sufletul ofilit.
Şi am întâlnit o necunoscută blândă a cărei tovărăşie mă aduce la viaţă.
Cu ea, simt că pot trăi din nou, mai nobil şi mai pur.
Spune-mi, se cuvine să nesocotesc un obstacol al tradiţiei
pentru a fi alături de ea?
- Există un obstacol? - Doar unul convenţional.
Care poate fi acesta?
Dacă preţuiţi afecţiunea cuiva,
atunci doar soarta potrivnică vă poate împiedica s-o obţineţi.
Da.
Şi dacă doamna e de viţă nobilă
şi a dat de înţeles că ar simţi la fel...
Jane, despre cine crezi că vorbesc eu?
Despre domnişoara Ingram.
Eu întreb ce ar face Jane Eyre ca să mă facă fericit?
Aş face orice pentru dumneata, domnule.
- Orice ar fi drept. - Mă înţelegi pe deplin.
Simt că-ţi pot vorbi acum despre cea dragă inimii mele,
pentru că ai întâlnit-o şi o cunoşti.
Nu-s multe care să-i semene.
Proaspătă, sănătoasă, fără urmă de pată, de viciu...
Sunt sigur că mă va readuce la viaţă!
- Arăţi ridicol! - Jocul acesta e ridicol.
Scuzaţi-mă, domnule!
Ce doreşte persoana aceasta de la dumneata?
Scuzaţi-mă.
E de la doica mea, Bessie.
Scrie că vărul meu, John Reed, a murit.
Şi-a risipit averea şi şi-a luat viaţa.
Vestea a şocat-o atât de mult pe mătuşa mea,
încât a suferit un atac.
Mătuşa care te-a alungat?
A întrebat de mine.
Ne-am despărţit în termeni neplăcuţi şi nu-i pot neglija acum dorinţa.
Promite-mi că nu vei sta mult.
Domnule Rochester, nu mi-am primit salariul.
Am nevoie de bani pentru călătorie.
- Cât îţi datorez? - 30 de lire.
- Poftim 50. - E prea mult.
- Ia-ţi salariul, Jane! - Nu pot.
Atunci, am doar zece.
- Acum, îmi sunteţi dator. - Într-adevăr.
Între timp, restul îl voi păstra aici.
- Ai încredere în mine? - Deloc, domnule!
Nu sunteţi deloc de încredere.
Jane Eyre...
De două ori te-am nedreptăţit.
Şi mi-am încălcat făgăduiala către Reed.
Te rog, nu te gândi la asta.
Deschide cutia.
Scoate scrisoarea şi citeşte-o.
"Doamnă,"
"Aveţi bunătatea de a-mi trimite adresa nepoatei mele, Jane Eyre?"
"Aş vrea să vină la Madeira."
"Soarta mi-a binecuvântat strădaniile"
"şi, cum nu am copii, aş dori să o adopt"
"şi, după moartea mea, să moştenească tot ce am."
"Al dumneavoastră, John Eyre, Madeira."
E de acum trei ani! De ce n-am auzit niciodată de ea?
Pentru că i-am scris că ai murit de tifos la şcoala Lowood.
Ai asmuţit asupra mea furia celor plecaţi dintre noi!
M-ai blestemat!
Te-aş fi iubit, de m-ai fi lăsat.
Te-ai născut să fii chinul meu.
Atunci, iubeşte-mă sau urăşte-mă, cum vrei.
Te iert pe deplin şi de bună-voie.
Fii împăcată!
"Dragă unchiule, cu câţiva ani în urmă,"
"mătuşa mea te-a informat greşit că murisem."
"Îţi scriu pentru a te înştiinţa că sunt în viaţă"
"şi că mă bucur să aflu că am o rudă."
"Aştept cu nerăbdare să-mi scrii, sperând că, într-o zi, ne vom întâlni."
"Acum, locuiesc la Thornfield Hall,"
"unde sunt guvernanta pupilei dlui Edward Fairfax Rochester."
Va să zică ai venit!
Alt vicleşug de-al tău, să te furişezi pe înserate.
De-aş îndrăzni, te-aş atinge ca să aflu dacă eşti aievea.
Vino, Jane!
Odihneşte-ţi picioarele de hoinară în pragul unui prieten.
Mulţumesc, dle Rochester, pentru marea dumitale bunătate.
În mod ciudat, mă bucur că m-am întors.
Încă nu a anunţat nimic oficial,
dar a comandat bijuterii de la bancă
şi face pregătiri de călătorie în Europa.
Domnişoară!
A început să cânte ariile care-i plac atât drei Ingram!
Sigur vom auzi în curând anunţul.
Vă veţi căsători.
Văd că dna Fairfax ţi-a dezvăluit intenţia mea
de a-mi pune gâtul în laţul cel sacru al căsătoriei.
Adele ar trebui să plece la şcoală şi eu, să-mi caut altă slujbă.
Felicitări, domnule!
E plăcut primăvara la Thornfield, nu-i aşa?
Da, domnule.
Îţi va părea rău să te desparţi de el.
Aşa-i întotdeauna în viaţă.
Nici nu te-ai aşezat bine undeva,
că o voce îţi cere să te ridici şi să pleci.
Îţi voi găsi altă slujbă, Jane, şi sper să o accepţi.
Voi fi pregătită când va sosi clipa să plec.
Chiar trebuie să pierd un angajat aşa de credincios ca tine?
Trebuie.
Noi doi am fost buni prieteni, nu-i aşa?
Da, domnule.
Simt ceva ciudat pentru tine.
E de parcă aş avea sub coastele din stânga o coardă nevăzută,
strâns legată de una asemănătoare, a dumitale.
Şi de-ar fi să pleci,
mă tem ca această coardă comună să nu se rupă
şi am o presimţire că aş sângera înăuntrul meu.
Când despre tine, ai să mă uiţi.
Cum aş putea?
Aici am trăit o viaţă plină. N-am fost călcată în picioare.
Sufletul nu mi s-a împietrit.
N-am fost îndepărtată de la ceea ce-i luminos.
V-am cunoscut, domnule Rochester,
şi mă cuprinde groaza la gândul de a fi despărţită de dumneata.
- Atunci, de ce trebuie să pleci? - Din cauza soţiei dumitale!
- Nu am nicio soţie! - Dar veţi avea.
Jane, trebuie să rămâi!
Şi să nu mai fiu nimic în ochii dumitale?
Credeţi că sunt un automat fără sentimente?
Credeţi că, dacă-s săracă, neînsemnată, urâtă şi mică,
n-am suflet, n-am inimă?
Am tot atâta suflet ca dumneata şi tot atâta inimă.
De-aş fi fost binecuvântată cu frumuseţe şi cu bogăţie,
aş fi făcut că despărţirea de mine să vă doară tot atât
cât mă doare pe mine despărţirea de dumneata!
Ce vă spun n-are legătură cu trupul muritor.
Spiritul meu se adresează spiritului dumitale,
de parcă am fi trecut de moarte şi-am sta la picioarele Domnului.
- Egali, aşa cum suntem. - Aşa cum suntem!
Sunt un om liber. Am voinţă şi acum mă slujesc de ea, plecând.
Atunci, lasă acea voinţă a ta să-ţi hotărască destinul!
Îţi ofer mâna şi inima mea.
Jane, îţi cer să-ţi petreci restul vieţii alături de mine.
Eşti egala şi seamăna mea.
Vrei să te măriţi cu mine?
- Mă batjocoriţi? - Te îndoieşti de mine?
În întregime! Soţia dumitale e dra Ingram!
Domnişoara Ingram? Ea e automatul fără sentimente!
Soţia mea eşti tu, fiinţă rară şi nepământească!
Pe tine, săracă, neînsemnată, te rog să mă accepţi ca soţ.
Trebuie să fii a mea.
- Vreţi să vă fiu soţie? - Ţi-o jur!
- Mă iubiţi? - Da.
Atunci, domnule, mă voi mărita cu dumneata.
Noapte bună! Noapte bună, dragostea mea!
Noapte bună!
Sunt oare un monstru?
E cu neputinţă ca dl Rochester să mă iubească?
Nu. I-am observat mai demult slăbiciunea pentru dumneata.
Dar eşti atât de tânără şi ştii aşa de puţine despre bărbaţi!
Nu vreau să te îndurerez, copilă, dar aş vrea să te pun în gardă.
Gentilomii de rangul său...
să spunem doar că nu obişnuiesc să se însoare cu guvernantele.
Până la nuntă, să n-ai încredere nici în tine, nici în el.
Te rog, ţine-l la distanţă!
Vino!
Ce este?
Jane Eyre a amuţit?
Nimic nu pare aievea.
Eu sunt real.
Dumneata, domnule, eşti cel mai puţin aievea dintre toate.
Nu mă voi mai numi Jane Eyre.
Edward!
Grăbiţi-vă!
Vreau ca trăsura să fie încărcată şi pregătită într-un ceas!
- Fii curajoasă, Jane! - Voi fi.
Vino!
Vă cer amândurora,
aşa cum aţi mărturisi în înfricoşata zi a Judecăţii de Apoi,
când tainele tuturor inimilor vor fi scoase la lumină,
dacă vreunul dintre voi are ştiinţă de vreo piedică
la unirea voastră prin căsătorie, să mărturisiţi acum.
Edward Fairfax Rochester...
Căsătoria nu poate continua!
Există o piedică de netrecut.
Continuă!
"Afirm şi pot dovedi..."
Continuă!
"...că Edward Fairfax Rochester era, acum 15 ani,"
"căsătorit cu sora mea,"
"Bertha Antoinetta Mason, la biserica St. James"
"din Spanish Town, Jamaica."
"Am copia actului de căsătorie."
Semnat, Richard Mason.
Locuieşte la Thornfield Hall.
Fata nu ştia nimic despre acestea.
Credea că totul e corect şi legal.
Nu s-a gândit că va fi prinsă în capcana
unei căsătorii false, cu un nenorocit mincinos.
Vino, Jane!
Veniţi cu toţii să o cunoaşteţi pe soţia mea!
Înapoi! Plecaţi cu toţii! Plecaţi!
Aţi întârziat 15 ani.
Doamnă Poole.
Atunci, luaţi seama, domnule!
Aceasta este Bertha Antoinetta Mason.
Soţia mea.
Antoinetta, eu sunt, Richard.
Are momente de pace şi de furie.
Ferestrele sunt ferecate ca să nu se poată arunca în gol.
Nu avem mobilă. Îşi poate face o armă din orice.
O plimb pe acoperiş zi de zi, ţinând-o strâns,
deoarece e convinsă că poate zbura.
Demonul meu personal.
Jane.
Iartă-mă! Sunt un om de nimic. Cum am putut?
Jane...
Fără lacrimi. De ce nu plângi?
De ce nu ţipi la mine? Merit focurile Iadului!
- Vreau puţină apă. - Desigur!
Jane...
- Cum te simţi acum? - În curând, o să-mi revin.
Te cunosc. Te gândeşti la ceva.
Vorbele nu-şi au rostul. Te gândeşti ce să faci.
Totul s-a schimbat, domnule. Trebuie să vă părăsesc.
Nu. Nu!
Jane, mă iubeşti?
Atunci lucrurile esenţiale au rămas la fel.
Fii soţia mea!
Aveţi deja o soţie!
- Îţi jur cinste, fidelitate... - Nu puteţi.
...dragoste până ce moartea ne va despărţi.
- Şi adevărul? - Ţi l-aş fi spus.
M-aţi minţit, domnule!
A fost o greşeală.
Înţeleg acum. Am fost laş.
Ar fi trebuit, ca acum, să mă adresez spiritului tău.
Bertha Antoinetta Mason.
Tatăl meu a vrut-o pentru averea ei.
Rareori am vorbit cu ea înainte de nuntă.
Am trăit alături de ea patru ani.
Temperamentul i se sălbăticea, viciile sale ieşeau la iveală,
violente şi murdare.
Doar cruzimea o stăpânea, iar eu nu voiam să fiu crud.
Eram legat de ea pe viaţă, Jane. Nici legea nu mă putea elibera.
Ai pus vreodată piciorul într-un azil de nebuni, Jane?
Nu, domnule.
Pacienţii sunt ţinuţi în cuşti şi hrăniţi ca fiarele!
Măcar am cruţat-o de soarta asta.
Jane...
- Vă compătimesc sincer, domnule. - Nu.
Pe cine ai supăra trăind cu mine? Cui i-ar păsa?
Mie.
Preferi să mă arunci în ghearele nebuniei
decât să încalci o simplă convenţie omenească?
Trebuie să mă respect pe mine însămi.
Ascultă-mă... Ascultă!
Te-aş putea frânge între degete. Ai fi ca o trestie în mâinile mele.
Dar orice i-aş face cuştii... nu pot ajunge la tine.
Şi eu sufletul tău îl vreau!
De ce nu vii la mine de bunăvoie?
Dumnezeu să mă ajute!
Jane!
Te-am întrebat cum te simţi.
Mă descurc bine.
- Munca e prea grea? - Deloc.
- Te apasă singurătatea? - Abia am timp să o observ.
- Mulţumesc, fetelor! - Da, doamnă.
Atunci, poate că te gândeşti la ce a fost.
Când v-am bătut la uşă, nu aveam nimic.
Acum, am un cămin şi un serviciu, liber şi cinstit.
Îi mulţumesc lui Dumnezeu pentru generozitatea prietenilor mei.
Nu ştiu ce ai lăsat în urmă atunci când te-am întâlnit.
Dar te sfătuiesc să rezişti cu dârzenie
tentaţiei de a privi în urmă.
Asta şi am de gând să fac.
Cu un an în urmă, eram şi eu teribil de nefericit.
Nu sufeream slăbiciunea aceasta. Am luptat cu ea şi am învins.
Mă întreb dacă nu suntem croiţi pe aceeaşi măsură.
Cred că eşti ambiţioasă.
Şcoala asta mică nu te va ţine mult pe loc.
- E al tău? - Da.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Noapte bună!
Jane!
Domnişoară Eyre!
Ce vă scoate din casă într-o noapte ca aceasta?
Sper că nu veşti proaste.
Ce repede te îngrijorezi, dră Eyre!
- Vă rog, luaţi loc! - Mulţumesc, dră Eyre.
Am văzut un anunţ în "The Times" al unui avocat, Briggs,
care întreba de Jane Eyre.
Eu cunoşteam o Jane Elliott.
Desenul mi-a confirmat bănuiala.
Aşa că i-am scris.
Mi-a spus povestea unei tinere guvernante
şi a angajatorului ei, un anume domn Fairfax Rochester...
Domnule Rivers...
Pot ghici ce simţi acum, dar te rog, ascultă-mă.
Dacă ştiţi atât de multe, poate îmi spuneţi ce mai face.
- Cine? - Domnul Rochester.
Nu ştiu nimic despre dânsul.
Dar m-a căutat?
Nu. Domnul Briggs a făcut-o.
Şi ce doreşte de la mine?
Doar să-ţi spună că unchiul tău,
dl John Eyre de la Madeira, a murit,
lăsându-ţi toate proprietăţile sale şi că acum eşti bogată.
Poftim?
Eşti bogată. Ai moştenit o avere.
Nu eşti curioasă cât de mult valorezi?
- Cât valorez? - Douăzeci de mii de lire.
Dacă ai fi săvârşit un omor şi te-aş fi descoperit eu,
ai fi avut o înfăţişare mai puţin înspăimântată ca acum.
- Trebuie să fie o greşeală! - Deloc.
Pari nespus de nenorocită...
Te rog, stai jos. Te-am şocat.
Domnule St. John!
Datoria mea faţă de dumneata şi de surorile dumitale...
E un fleac.
Mi-aţi salvat viaţa!
Vă rog, scrieţi-le!
Banii aceştia ne eliberează.
Fiecare va primi cinci mii de lire,
la fel ca dvs, dacă primiţi.
Sigur că nu!
Şi dacă m-aţi accepta ca pe o soră,
am putea locui împreună la Moor House.
Ţi-am dat prea repede veştile. Eşti încurcată.
Singura mea rudă a murit. Dvs aveţi o familie!
Nu ştiţi ce-nseamnă izolarea.
Şi tu nu ştii ce-nseamnă să fii bogată.
Dintotdeauna am fost singură. N-am avut un frate sau surori.
Vă rog, primiţi-mă!
- Ezitaţi dacă să mă primiţi? - Nu, dră Eyre! Dimpotrivă.
Le voi scrie surorilor mele, aşa cum mi-ai cerut.
Fratele meu...
E scris să muncim pe timp de zi,
căci va sosi noaptea când nimeni nu va munci.
Ajută-ne să alegem calea cea grea.
Precum Domnul a suferit, aşa trebuie să suferim şi noi.
Amin.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Noapte bună.
Nu e şi Jane sora noastră?
Noapte bună!
Jane!
Plec în Indii peste şase săptămâni.
Văd darurile cu care eşti înzestrată şi de ce ţi s-au dat.
Dumnezeu voia să fii nevasta unui misionar.
Te cer în numele meu.
- Nu-s vrednică de asta. - Am încredere completă în tine.
Şi vreau să ştii
că în tine văd un suflet geamăn.
Voi veni cu dumneata în Indii.
- Jane... - Dacă pot veni liberă.
Liberă?
Cum să duc în Indii o fată de 19 ani dacă nu-i soţia mea?
Te iubesc ca pe un frate, nu ca pe un soţ.
- Inima mea e mută. - Atunci, voi vorbi eu pentru ea.
Ai spus că vei veni. Ne vom căsători.
Şi, fără îndoială, va urma destulă iubire.
- Destulă iubire? - Da, suficientă.
- Iubire? - Da. În toate formele sale.
Iartă-mă, dar până şi cuvântul "iubire"
e un măr al discordiei între noi.
Dragă frate, lasă gândurile de căsătorie!
De ce mă refuzi? Nu înţeleg.
Îmi doresc din tot sufletul să-ţi fiu prietenă.
Nu poţi face doar jumătate de sacrificiu.
Trebuie să sacrifici tot.
Căsătoria cu dumneata m-ar ucide!
Te-ar ucide?
Cuvinte lipsite de feminitate şi neadevărate.
Ştiu încotro caută inima ta şi de ce se agaţă încă.
Spune-i numele.
Rosteşte-l!
Jane.
De ce n-ai zdrobit încă pasiunea asta nelegiuită?
Jane!
Mă jigneşte! E o jignire pentru Dumnezeu!
Ce-i?
Unde eşti?
Aşteaptă-mă!
De ce vorbeşti cu aerul?
Jane!
Jane...
- Vin! - Jane!
Aşteptaţi, domnişoară!
Jane Eyre.
Am crezut c-au venit ţiganii.
Apoi, te-am văzut şi m-am gândit că nu se poate,
că eşti o nălucă.
Nimeni nu ştie cum a pornit.
Doamna Poole băuse, pesemne, cam mult gin cu apă.
A adormit, iar stăpâna, dna Rochester, a luat cheile.
A dus la capăt ce nu reuşise cu un an în urmă:
a dat foc casei.
Am fi pierit cu toţii în fum,
dar dl Rochester n-a avut linişte până n-am fost toţi în siguranţă.
Apoi, s-a dus după ea.
Flăcările erau atât de înalte, că i-au atras în grabă pe săteni.
Am văzut-o pe acoperiş, chiar pe margine.
Domnul Rochester o implora să coboare.
Dar ea a sărit.
Dl Rochester a rămas încremenit,
de parcă n-ar fi mişcat până nu l-ar fi mistuit flăcările.
N-am ştiut.
Nu ştiam că era soţia lui, îţi jur!
De ce ai fugit, copilă?
Te-aş fi ajutat. Aveam nişte bani puşi deoparte.
Puteai veni la mine.
Unde este el?
Pilot.
Cine e acolo?
Mâna aceasta...
Jane Eyre.
Edward, m-am întors la tine.
Fairfax Rochester a amuţit?
Eşti făptură omenească, Jane!
Sunt încredinţată de asta.
E un vis...
Atunci, trezeşte-te!
Adaptarea: Cookie & Felixuca www.titrări.ro & www.niftyteam.ro