NUNTA LUI JENNY
Începem astăzi celebrarea tainei botezului.
Ne rugăm pentru aceşti copii, îi eliberăm de păcatul strămoşesc,
îi facem un templu al gloriei tale
şi trimitem Sfântul Duh să sălăşluiască în ei.
Cerem asta prin Cristos, Dumnezeul nostru. Amin.
Uită-te la Jenny cu acel bebe.
Leapădă păcatul.
Nu începe, Rose.
Ce să încep?
Ştii tu.
Uită-te la ea.
Şi ceasul a început să ticăie. Ce mai aşteaptă?
Un soţ.
Ştiu asta, Eddie.
Doar că nu înţeleg de ce nu a găsit încă pe cineva.
Mărturisiţi-vă credinţa în Iisus Cristos.
Aceasta este credinţa bisericii.
Aceasta este credinţa în care aceşti copii sunt pe cale să fie botezaţi.
Îl refuzaţi pe Satana?
- Da. - Da.
Şi toate promisiunile lui goale?
- Da. - Da.
Şi toate lucrările lui?
- Da. - Da.
Trebuie să răspunzi.
Şi dacă nu cred în Satana?
Sau că toate lucrările care i se atribuie sunt rele?
Doar răspunde, bine?
Da.
Ce-a fost aia?
Nu ştiu.
Se simte vinovată de ceva.
Vinovată? Vinovată de ce?
Nu ştiu. Dar se simte vinovată.
Pâinea e deasupra cuptorului cu microunde.
Şi se pune în coşul albastru.
Ştiu unde se pune pâinea, mamă.
Obişnuiam să locuiesc aici, îţi aminteşti?
Şi deja am pus-o în coşul cel roşu.
Dar eu întotdeauna o servesc în coşul albastru.
Sunt exact la fel.
Dar nu sunt.
Sunt două culori diferite.
Bine, voi pune pâinea în coşul albastru.
Unde e Jenny?
Cine ştie? Mama şi cu mine facem toate astea singure.
M-am oferit să ajut.
Dar noi nu vrem ajutorul tău. E ziua ta.
Şi e aproape gata oricum.
Hei, unde ai fost?
Am pe cineva pe care aş vrea să cunoşti.
Nu am timp. Trebuie să le ajut pe mama şi pe Anne cu mâncarea.
Nu, nu trebuie. Ne poţi ajuta să curăţăm.
Tot ce trebuie să faci e să spui "Bună".
Hei, Tommy, vreau să o cunoşti pe sora mea, Jenny.
- Bună. - Mă bucur să te cunosc.
Fratele tău mi-a spus atâtea despre tine.
Tommy tocmai s-a transferat aici de la biroul din New York.
New York, asta e schimbare mare.
Dar sunt sigură că o să iubeşti Cleveland.
Este foarte bogat în moştenire culturală.
Uite, trebuie să plec, dar...
ar fi în regulă dacă te-aş suna câteodată?
Da. Sigur. Sigur.
Da, nu te deranja sunând.
De ce?
Nu va suna înapoi.
Lovitura 43.
Taci din gură, Anne.
Nu ştiu de ce continuăm să încercăm.
Tipul ăla e drăguţ.
Dacă continui să fii atât de mofturoasă, o să sfârşeşti singură.
Ştii...
ţi s-a întâmplat să te gândeşti că s-ar putea ca eu
să fiu într-o relaţie cu cineva?
Nu. Eşti?
Nu contează dacă sunt sau nu.
De ce toată lumea presupune că nu sunt?
Pentru că nu aduci niciodată pe nimeni acasă şi nu menţionezi asta.
Singurele persoane pe care le-am cunoscut vreodată sunt colega ta de cameră
şi gaşca aia de prieteni cu care tu faci totul.
Dacă e cineva, ce e în neregulă cu el?
E căsătorit, nu-i aşa?
A spus ea asta?
Nu, dar nu a negat.
Şi am putut spune după fata.
Nu cred că ar face ceva de genul ăsta.
Sper că el nu are copii.
Ştii de cât timp se întâmplă?
Ce faci acolo, Frankie?
Doar dau nişte telefoane.
Ea nu o să-mi spună mie nimic.
Eu am tot ce ea vrea.
Doi copii şi un soţ.
Ştiu.
Nu sunt încurcată cu un bărbat căsătorit.
Bine.
Nu că o să mai faci ceea ce-ţi spun.
La vârsta ta, ce faci... e treaba ta.
Ca şi mine. Stând aici.
Trăgând un fum liniştit de care nu trebuie să ştie nimeni.
Te-am pârât eu vreodată?
Nu.
Anne are aşa o gură mare.
Dacă trebuie să bârfească despre ceva,
ar trebui măcar să îşi pună povestea în ordine.
Ar trebui să o laşi pe Anne în pace.
Nu ştii cum e să fii căsătorită
cu un tip ca Frankie.
Nu ştiu cum e să fii căsătorită deloc.
Vorbeşti ca şi cum asta e ceea ce vrei.
Nu asta vrea toată lumea?
Bănuiesc.
Probabil de asta nu o fac întotdeauna
pentru motivul potrivit.
Care e motivul potrivit? Cineva îţi păzeşte spatele?
Ce eşti tu, în armată?
Nu. E pentru că...
întâlneşti persoana potrivită.
Şi când întâlneşti persoana potrivită...
mergi până la capăt.
Şi lasă-mă să-ţi spun despre mersul până la capăt:
Toată lumea se schimbă.
Dar dacă eşti cu persoana potrivită şi ei se schimbă...
cunoşti persoana potrivită din nou.
Ei bine, Anne a înţeles ceva corect.
Mă văd cu cineva.
Da? Cine?
Doar cineva, dar...
e persoana potrivită.
Deci când e nunta?
Nu ştiu.
Şi mi-e frig. Merg înăuntru, bine?
Bine.
Jenny?
Da?
Vino aici, vreau să vorbesc cu tine.
Anne nu a înţeles bine.
I-am spus că nu ştie nimic despre
viaţa mea privată, nu că mă întâlnesc cu un bărbat căsătorit.
Bine, mă bucur să aud asta.
Mă crezi, doar aşa?
Bine-nţeles că te cred. Tu nu minţi niciodată.
Ştii...
e timpul ca tu să începi să te gândeşti la ceea ce vrei.
- Ce? - Porţelanul sau cristalul?
Le dau argintul lui Michael şi Lorrainei.
Deci tu şi Anne trebuie să decideţi
cine vrea porţelanul şi cine vrea cristalul.
- Vrei să spui când mori? - Da.
Nu vreau să am conversaţia asta, mamă.
Bine, poate că nu, dar asta nu e ceva
ce poţi lăsa pe ultimul moment.
Ce faci? O să scap paharele.
Te iubesc, mamă.
Şi eu te iubesc.
Dar dacă nu mă laşi,
nu vor mai fi pahare de dat.
Adevărul e că sper că tu iei cristalul.
De ce?
Anne e ca şi tatăl tău. Lor nu le pasă.
O să fie totul spart într-o lună.
Dar tu ai grijă de lucrurile tale.
Tu eşti ca mine.
Ce te face să crezi că tipul nu e serios cu ea?
Nu ştiu. Ea nu a vrut să vorbească despre asta.
Sunt pompier, ştii, cunosc bărbaţii.
Îi pot auzi pe tipii ăştia la telefon
dându-le speranţe false fetelor.
Îţi spun eu, chiar dacă e pregătită
tipul ăsta nu şi-a asumat responsabilitatea
şi ea nu crede că el o va face.
Mă întreb de ce nu mi-a spus.
Nu mi-a spus nici mie, doar a...
a scăpat ceva, apoi i-a părut rău.
Ea întotdeauna a fost atât de secretoasă.
Nu când era mică.
Era foarte deschisă când era mică.
Da. Era.
Mă întreb ce s-a întâmplat.
Cine ştie?
Chipsuri? Nu te-ai distrat la vechea fermă?
A fost bine.
Nu ai avut tradiţionala
ceartă cu sora ta?
Nu, dar eram pe aproape.
A spus tuturor că mă întâlnesc cu un bărbat căsătorit.
Şi fratele tău nu a încercat să te aranjeze din nou?
A încercat.
Cu un tip foarte drăguţ de data asta.
Trebuie să vorbesc cu tine.
Bine, sper că vrei să vorbeşti
despre o nouă colegă de apartament.
Pentru că nu cred că îmi mai permit locul ăsta
pentru mult timp dacă nu.
Nu, nu e asta.
Am decis...
Vreau să mă căsătoresc.
Şi să am o familie.
Nu am crezut vreodată că o să te aud spunând asta.
Ce s-a întâmplat?
Vorbeam cu tata în seara asta şi lucrurile pe care le-a spus...
m-au făcut să-mi dau seama cât de multe pierd.
I-ai spus cu cine vrei să te căsătoreşti?
Nu.
Ei bine, nu crezi că ar trebui să le spui
că te căsătoreşti cu mine, înainte de ceremonie?
Fiica lui Marian e din nou la dezintoxicare.
Ginerele a dispărut şi ei au nepoţii.
Săraca Marian.
E bine ei, nu şi-a dedicat niciodată timpul.
Noi am fost norocoase cu copii noştri, Ellen.
Nu a fost noroc. A fost munca grea.
Cine altcineva să-i înveţe binele de rău?
Asta ar arată bine pe Anne. O să iau două.
Cum sunt ea şi Frankie?
La fel, şi ea trebuie să suporte
şi familia lui.
Fata aia are crucile ei de cărat.
A găsit Karen o slujbă?
Nu, nu încă. E greu cu doi copii.
Am spus că am eu grijă de ei, dar ea e o mamă bună.
Vrea să fie cu ei.
Dar Bobby?
Ei bine, el nu poate să aibă o slujbă în timp ce încearcă
să strângă bani pentru a-şi deschide propriul lui atelier de reparat papuci.
Îi ia toată energia.
Dar măcar ei sunt un cuplu fericit
şi asta e cel mai important. Cum e Jenny?
Jenny e bine.
Şi cred că în sfârşit a găsit pe cineva.
- Nu mai spune! E serios? - Cred că da.
A spus că vrea să vorbească cu noi despre ceva.
Atunci e serios.
Tipul e un vagabond, asta e tot ce ştiu.
Cum ştii asta?
Pentru că nu l-am întâlnit.
Ce fel de tip nu vrea să-i cunoască familia iubitei?
Un vagabond. Cu ce se ocupă?
Nu ştiu. Nu vorbeşte despre el.
Nici nu-i ştiu numele.
Oricum, ea spune că are
ceva important să ne spună.
Ei bine, sună ca şi cum asta e. El a pus întrebarea.
Poate.
S-ar putea să fie bine, Eddie.
Jenny e o fată bună.
Ştii, trebuie să slăbeşti puţin.
De ce? Nu mai urc scări.
O să-ţi reducă din grad.
Da, ei bine...
Vii mai târziu la o băutură?
Ellen şi cu mine nu am lipsi de la petrecerea voastră aniversară.
Gustă.
Mai multă ceapă. Bine. Ne vedem mai târziu.
În regulă.
Nu, nu sunt bine. Îmi e încă rău de maşină.
Odată ce începe nu se mai termină.
Nu ai rău de maşină, îţi e doar frică să mergi înăuntru.
Şi dacă mi-e frică?
Atunci nu o să poţi face asta
dacă intri înăuntru, ruşinată de cine eşti.
Nu sunt, nu îmi e ruşine de cine sunt.
Tu tot timpul spui asta, dar eu sunt încă puţin confuză
în legătură cu faptul că ai spus tuturor cu excepţia familiei tale.
Pentru că ei locuiesc într-o lume mică şi le place acolo
şi eu niciodată nu am găsit momentul potrivit ca să...
arunc bomba.
Ai minţit de mult timp.
De asta îţi e atât de frică.
Când le vei spune, o să se schimbe felul în care te văd.
Trebuie să faci asta de una singură.
- Ce? - E între tine şi părinţii tăi.
Eu doar aş sta în cale.
Doar sună-mă când e gata.
Jenny?
- Da. Eu sunt. - Da, ştiu.
Unde e Kitty?
Ea a trebuit să plece pentru că, s-a întâmplat...
o urgenţă la şcoală.
- Ce fel de urgenţă? - O inundaţie.
O inundaţie? Ce o să facă ea dacă e inundaţie?
Nu ştiu.
Aniversare fericită!
Mulţumesc.
- În regulă, haide. - Bine.
Hei, toată lumea, Jenny e aici!
- Jenny e aici! - În sfârşit! Jenny e aici!
Jenny.
Unde e Kitty?
A trebuit să se ocupe de o inundaţie la şcoală.
Ce ştie Kitty despre inundaţii?
Pot vorbi cu tine sus?
E ceva ce trebuie să-ţi spun.
Te rog spune ceva, Jenny.
Noi credeam că o să ne spui că te căsătoreşti.
Dar nu pare aşa acum.
Ce s-a întâmplat, scumpo, v-aţi despărţit?
Nu.
Atunci ce e?
Ce vrei să-mi spui?
Asta nu o să fie uşor pentru tine.
- Eşti bolnavă? - Nu.
Atunci ce e, scumpo?
Ce ar putea fi chiar atât de greu pentru mine?
Sunt lesbi.
Ce?
Sunt lesbi, mamă.
Eşti...
Ce?
Sunt lesbiană.
Sunt lesbi.
Dar...
Dar cum rămâne cu tipul?
Nu e nici un tip. Niciodată nu a fost un tip.
Toţi anii aceştia i-ai inventat şi eu...
doar am acceptat asta.
Dar...
Dar eu... Eu nu înţeleg.
De cât timp ştii asta?
- Dintotdeauna. - Şi eu nu mi-am dat seama?
Cum am putut să nu-mi dau seama de aşa ceva?
Ai vrut. Nu ai vrut să ştii şi eu am ştiut asta.
Nu te-ai întrebat niciodată
de ce nu i-ai cunoscut niciodată pe aceşti iubiţi?
Întotdeauna te-ai despărţit de ei înainte să am şansa.
Nu, nu am făcut asta.
Eu doar te-am lăsat să crezi ce ai vrut să crezi.
Am crezut că tu... aşteptai. Eu...
Pentru ce?
Am crezut...
- Ce am făcut noi greşit? - Nimic.
Voi nu aţi făcut nimic greşit.
Asta e doar... cum sunt eu.
Dar tu eşti...
Tu eşti ca şi mine, ştii?
Nouă ne plac chiar şi aceleaşi lucruri.
Eu întotdeauna, eu întotdeauna am crezut că eşti ca mine.
Asta nu s-a schimbat.
Eu sunt ca tine. Sunt încă aceiaşi persoană, mamă.
Nu.
Nu eşti.
M-ai minţit de ani de zile.
Tatăl tău va trebui să ştie şi tu ar trebui să-i spui.
Aveam de gând să vă spun amândurora în acelaşi timp
dar toată lumea se holba la mine.
El trebuie să ştie înainte să...
Înainte să le spun eu tuturor celorlalţi.
Le spui şi altor oameni?
Trebuie să le spun lui Anne şi Michael.
O să le spun tuturor.
Kitty şi cu mine vrem să ne căsătorim, mamă.
Te căsătoreşti cu colega ta de apartament?
Ea nu e colega mea de apartament.
Suntem partenere de cinci ani deja şi...
vrem să începem o familie.
O familie?
Da. Despre asta vorbeşti tot timpul, nu?
Şi vrem o nuntă mare.
Cu toată lumea acolo.
Prieteni şi familie.
Vrem o nuntă cum au avut Anne şi Michael.
Vreau ca tu şi tata să mă conduceţi la altar.
Fă ce vrei să faci.
Dar te rog, de dragul meu,
nu le spune celorlalţi.
Nu încă.
De ce?
Pentru că dacă faci asta, nimic nu va mai fi la fel vreodată.
Nimic nu mai e la fel, mamă.
Poate nu pentru tine, dar viaţa ta nu mai e aici.
Şi dacă nu îţi place ce se întâmplă, tu poţi să pleci.
Eu nu pot.
Locul acesta, oamenii aceştia, ei sunt viaţa mea
şi trebuie să trăiesc aici, trebuie să trăiesc cu ei.
Te iubesc, Jenny. Nimic nu ar putea schimbă vreodată asta.
Dar şi eu am o viaţă şi tu nu poţi să-mi schimbi viaţa cum vrei.
Nu e ca şi cum trăiesc în trecut. Nu e aşa.
Ştiu că vremurile s-au schimbat, totul merge în zilele astea.
Citesc revistele, mă uit la TV.
Dar...
Dar nu cunosc pe nimeni personal, în acest cartier,
ai căror copii să aibă...
ştii tu...
- Poate că toţi au plecat. - Ce?
Cartierul. Poate că au plecat din cartier.
Sunt sigur că au făcut-o.
Şi minţitul, toate acele minciuni,
Chiar dacă ştiu de ce ai făcut-o
e încă o pastilă greu de înghiţit.
Şi acum o nuntă.
Începerea unei familii.
Vreau să spun... că noi... noi suntem oameni obişnuiţi.
Nu, ştii tu... rebeli.
Nici eu nu sunt.
Eu doar vreau ceea ce le-ai dat lui Anne şi Michael.
Am făcut asta doar din cauza ta.
Ce?
Tu mi-ai spus, dacă întâlneşti persoana potrivită,
ar trebui să mergi până la capăt, şi eu am făcut-o.
Am întâlnit persoana potrivită.
Kitty.
De asta am cerut-o în căsătorie şi acum tu îmi ceri
să ascund asta de propria mea familie.
Dacă le spui, o să o răneşti pe mama ta.
Dacă nu o fac, o să mă rănească pe mine.
Tu ce ai face?
Nu ştiu.
Îmi spune cineva şi mie vă rog ce se întâmplă aici?
- Chiar vrei să ştii? - De ce altceva aş fi întrebat?
Bărbatul căsătorit şi cu mine ne-am despărţit.
Ştiam că am avut dreptate.
Cum s-a întâmplat?
El a decis să rămână cu soţia lui.
Ei bine, îmi pare rău, Jens. Dar el pare a fi un nenorocit.
Cred că ai evitat un glonţ.
Nu vrei să-ţi petreci restul vieţii
trăind cu un mincinos, nu-i aşa?
Nu. Dar uneori trebuie.
Eu o să umplu paharele de apă.
Ştiam că am avut dreptate în legătură cu bărbatul căsătorit.
Ei bine?
- Ai făcut-o. - Am făcut-o.
Eşti bine?
Da.
Chiar dacă am minţit-o pe sora mea.
Sunt bine.
Mulţumesc.
Spunându-le părinţilor, am un sentiment
ca şi cum am scăpat din închisoare.
Uite, dacă te-ai răzgândit
în legătură cu căsătoria
sunt în regulă cu asta.
De ce m-aş răzgândi despre căsătorie?
Familia ta. Ştiu cât de importanţi sunt pentru tine.
Nu. Familia mea nu se căsătoreşte cu tine. Eu mă căsătoresc.
Şi nu am fost niciodată mai sigură
despre nimic, în întreaga mea viaţă, decât sunt de căsătoria asta.
Mă întreb cine a cerut pe cine.
Ea a făcut-o.
Ea a spus, "Kitty, vrei să te căsătoreşti cu mine?"
"Kitty hai să începem o familie."
Toţi aceşti ani, trăind o viaţă secretă.
Am crezut că o cunosc.
Apoi am aflat că nu o cunosc deloc.
Ea e...
E aceeaşi persoană.
Ea doar a lăsat câteva lucruri nemenţionate, asta e tot.
Eddie, ceea ce ea a ascuns, e ceea ce ea e.
Să fii o persoană privată nu e acelaşi lucru ca minţitul.
Ei bine, tu i-ai cerut să continue să mintă
aşa că hai să nu mai vorbim despre partea cu minţitul.
Nu i-am cerut niciodată să mintă.
Tot ce am făcut a fost să îi cer să nu spună tuturor.
Ea nu ar trebui să o mintă pe Annie.
Şi acum e pregătită să spună lumii întregi adevărul,
şi noi ar trebui doar să acceptăm asta.
Îţi aminteşti de fiica noastră, Jenny, nu?
Ei bine, ghici ce, e o persoană complet diferită.
Hai să nu mai vorbim despre asta, bine?
Pentru că ştii, ea face ceea ce tu ai vrut ca ea să facă şi asta e.
Şi noi avem o viaţă, nu-i aşa?
Da.
Asta nu e doar despre ea.
Nu.
Tu ce crezi că ar fi trebuit să fac?
Tot ce poţi să faci...
e ceea ce faci.
Ce?
Tot ce poţi să faci e ceea ce faci.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă ce înseamnă.
Alo?
Bună, mamă. Sunt eu.
Jenny. Cum eşti?
- Sunt bine, cum eşti tu? - Sunt bine.
Cum mai stau lucrurile?
Grozav. E grozav.
Cum stau lucrurile cu tine?
Stau bine.
Bine. Eu... trebuie să plec.
Bine, dragă. Să ai o zi plăcută.
Şi tu la fel.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
De ce facem asta? Îngheţ.
A fost ideea ta să facem mai multe exerciţii.
Nu, nu a fost mea. A fost a lui Jenny.
Bine, am terminat.
Cum e Jenny, apropo?
Jenny, Jenny e bine.
Arată ciudat la petrecerea voastră aniversară.
Da?
Nefericită.
Eu nu am văzut.
Anne i-a spus lui Karen despre bărbatul căsătorit.
Anne are o gură mare.
Nu bârfeau.
Fetele noastre sunt ca nişte surori.
L-ai întâlnit vreodată?
Nu.
Ei bine, măcar s-a terminat.
Oricum, asta e ceea ce a spus Karen.
- Aşa e, nu? - Ce?
- Gata. - Da.
De ce te comporţi aşa de ciudat?
Cum mă comport ciudat?
Toată secrete.
Ca şi cum îmi bag nasul în treaba ta.
Noi am vorbit una cu cealaltă despre tot
de 45 de ani şi Jenny e ca şi una de a mea.
Ştiu asta, Ellen. Ştiu asta.
Atunci de ce te comporţi de parcă sunt o băgăcioasă?
Sunt supărată.
De bărbatul însurat.
E probabil doar o fază.
E cineva cu care ea lucrează?
Nu şeful ei?
Nu, nu şeful ei. E alt...
un alt coleg de serviciu.
- Vreun copil? - Nu, nici un copil. Hai să mergem.
Ei bine, asta e o binecuvântare.
Nu te îngrijora prea mult, Rose.
Ea o să fie bine. Te are pe tine.
Tată. Ce faci aici?
Ei bine, eram prin cartier.
Nu niciodată nu vii pe aici.
Eu... A trebuit să cumpăr ceva echipament.
Ce fel de echipamente se vând pe aici?
Ei bine, ştii tu, doar chestii pentru echipamente.
Nu se merită să vorbim despre asta.
Vrei să luăm prânzul, sau e un moment nepotrivit pentru tine?
Nu, sunt flămândă...
şi întotdeauna e un moment nepotrivit pe aici.
Ultima oprire pentru copiii pe care nimeni nu îi vrea
şi eu ar trebui să găsesc case pentru toţi.
Ei bine, tu mereu faci asta.
Ai o opinie prea bună despre mine, tată.
Michael vine să ajute la repararea gardului săptămâna viitoare.
- Da, mi-a spus asta. - Da.
Dar Annie şi Frankie, i-ai mai văzut?
Nu de câteva săptămâni.
Ei pleacă de acasă weekend-ul viitor.
Ne-au rugat să avem grijă de copii.
Dar noi avem campionatul de bowling, deci...
deci presupun că o să-i roage pe Michael şi Lorraine.
Ne-au rugat pe noi.
Ei bine, copii ăia sunt înnebuniţi după tine.
Nu, pe Kitty o iubesc de fapt.
Ea e de-a dreptul fantastică cu copii.
Deci, e aproape Ziua Curcanului.
Sărbătoarea ta favorită.
Da, sper că pot să gătesc unul la fel de bun că mama.
Ei bine, tu o să-l găteşti pe al tău?
Da.
Da, Kitty şi cu mine o să avem câţiva prieteni în vizită.
Deci... tu ce vrei, Jenny?
Ce vreau?
Nu ştii?
Coaste.
- Ce? - Da.
Ştiu cât de mult îţi plac coastele.
Mă gândeam, poate ştii tu, mâncare chinezească
dar dacă tu vrei coaste, sunt fericit cu asta.
Da, da, coaste. Să mâncăm coaste, atunci.
- Bine. - Bine.
Haide.
Mereu a fost aici pentru Ziua Recunoştinţei.
Nu şi anul acesta.
Nu înţeleg ce vrei să spui când zici
că pare fericită.
Vreau să spun că arată fericită.
Ce altceva mai înseamnă fericită? Înseamnă fericită.
Cum poate fi fericită cu toate câte se întâmplă?
Asta e rău, Rose.
Ce e rău?
Să vrei ca ea să fie nefericită.
Nu vreau ca ea să fie nefericită.
De ce aş vrea asta?
Pentru că noi suntem.
Nu puteam să cred că ei strigau:
"Bebeluşul meu, bebeluşul meu."
Mă urc până sus pe scări, şi tot ce găsesc e o pisică moartă.
- Iisuse. - Cine au fost ăia?
Cele două lesbiene masculine de la ultimul etaj.
- Nu le spune aşa. - Ce?
Lesbiene masculine. Nu le spune lesbiene masculine.
- De ce nu? - Pentru că ele sunt oameni.
De asta. Sunt oameni la fel ca mine şi ca tine.
Îmi pare rău, ar fi trebuit să spun
cei doi oameni masculi de la ultimul etaj.
- Ce-l mănâncă? - Bobby, las-o baltă.
Eddie. Eddie, ascultă.
Ellen mi-a spus despre ce vroia Jenny să vorbească cu voi.
- Îmi pare rău. - Cum ştie Ellen?
Vorba trece, dar, ştii tu, eu voi fi aici
dacă vrei vreodată să-l loveşti pe măgarul ăla.
Să o lovesc pe Kitty?
Numele bărbatului căsătorit e Kitty?
- Da, da. - Ted... Ted Kitty.
- Doamna Farrell? - Dumnezeul meu!
- Barbara Ellen, m-ai speriat! - Îmi pare rău.
- Vă amintiţi de mine? - Bine-nţeles că îmi amintesc de tine.
Ai fost la şcoală cu Jenny.
Şi nu m-ai speriat. Eu doar mă uitat la rochia asta.
E frumoasă, nu-i aşa? Nu e bună pe mine.
- Te căsătoreşti? - Da.
Mă întâlnesc cu mama înăuntru. Cum e Jenny?
Jenny e foarte bine.
Nu am mai văzut-o din liceu.
- E căsătorită? - Nu, nu e căsătorită.
Nu, ea e doar... complet prinsă în...
în cariera ei, ea un asistent social.
Ea se ocupă de copii foarte răscoliţi.
Cazuri complicate, cele pe care nimeni altcineva nu le atinge.
Se descurcă minunat.
Presupun că unele femei sunt aşa.
Aşa cum?
Mai prinse în munca lor decât în emoţiile lor.
Fete născute pentru cariere.
Eu nu ştiu, ce te face să crezi că...
fetele cu carieră nu au sentimente.
Jenny e mofturoasă, chiar şi cu mâncarea.
Dar ea are sentimente puternice, şi faptul că nu se aruncă
primei persoane care apare este un semn de caracter.
- Nu lipsa de emoţii. - Sunt sigură.
Adevărul e că, Jenny este foarte implicată
cu un om foarte respectat în domeniul ei
şi, nu aş fi surprinsă dacă asta ar duce la o nuntă.
Deci tu nu trebuie să îţi faci griji pentru Jenny.
- Eu nu-mi făceam griji. - Nu, bine-nţeles că nu.
De ce ţi-ai face griji?
Ştiţi, mama mă aşteaptă înăuntru.
Doamnă Farrell, aşa că mai bine plec.
Mi-a părut foarte bine să te văd, Barbara Ellen. Toate cele bune.
Mulţumesc, doamnă Farrell.
- Ai întârziat. - Ştiu.
- Ai luat 90-ul? - Da.
- La ce oră? - 4:30.
Niciodată nu iei 90-ul după 4:00, ştii asta.
Întotdeauna ia Carnegie.
- Durează mai mult. - E mai puţin trafic.
Eu întotdeauna iau Carnegie după 4:00.
E vina mea, nu-i aşa?
Tu eşti cea care a luat 90-ul.
Vreau să spun Jenny. E vina mea.
Ştiu că ei spun că acum e cum te naşti
dar... nu ştiu, mă întreb...
Şi eu am fost modelul ei. Eu sunt ceea ce ea respinge.
Nu acapara toată gloria, Rose.
Eu sunt bărbatul în jurul căruia ea a crescut.
Dacă e respinge pe cineva, acela sunt eu.
- Te cunosc. - Scuză-mă?
Te cunosc, şi ştiu ce gândeşti.
Ce-i aia?
Mă învinuieşti pe mine.
- Pentru ce? - Minţitul!
Nu te învinuiesc pe tine pentru minciuni.
Eu doar fac ceea ce vrei tu să fac.
- De ce tot spui asta? - Pentru că e adevărat.
Atunci...
Atunci hai să facem ce vrei tu să facem, Eddie.
Tu niciodată nu spui ce vrei să faci. Ce vrei tu să faci, Eddie?
Eu vreau să îmi mănânc cina în linişte şi pace.
- Asta e ceea ce vreau să fac. - Nu, nu e!
Tu vrei ca eu să fiu personajul negativ
asta e ceea ce vrei. Mereu a fost aşa.
Eu par personajul negativ, când tot ce fac e exact
ceea ce vrei tu să fac, dar în cele din urmă eu sunt de vină.
Îmi place că nu e albă.
Arată ca un pepene galben.
Dar aceea?
Dumnezeule, aceea rochie ar fi perfectă pe tine!
- Jenny! - O iubesc. O iubesc.
Toate aceste rochii sunt atât de frumoase.
Ei bine, trebuie să o alegi pe ceea pe care o iubeşti cel mai mult
pentru că te căsătoreşti doar odată.
Doamne, o iubesc pe această.
Asta e rochia pentru mine. O iubesc.
Nu m-am gândit niciodată că vom face asta.
- Tu te-ai gândit? - Nu.
Poate că am crescut într-un parc de rulote, Bryce
dar te avertizez...
dacă nu îl am pe Worthington la divorţ
toată lumea va ştii de trecutul tău.
Bună?
Anne. Ce faci aici?
Eşti ocupată?
Nu, doar călcăm.
Camilla i-a spus lui Bryce...
dacă ea nu-l face pe Worthington Manor
să reglementeze divorţul, o să-i dezvăluie trecutul.
Am văzut-o pe Jenny în dimineaţa asta.
- Da. Unde? - Nordstrom.
Erau reduceri?
Nu. Ceva s-a întâmplat.
Nu ştiu dacă ar trebui să-ţi spun
dar... mă gândeam că altcineva o va face mai devreme sau mai târziu
aşa că e mai bine dacă vine de la mine.
Era în zona rochiilor de mirese cu Kitty.
Ele sunt un cuplu, mamă.
Se sărutau în public.
Ar fi trebuit să merg la ele, dar eu...
am fost aşa dată peste cap, că nu am putut şi apoi nu am ştiut ce să fac.
Dacă ar trebui să îţi spun sau nu.
Apoi m-am gândi că, ei bine, tu ar trebui să ştii înainte ca altcineva să afle.
Cum am putut să nu ne dăm seama în toţi anii aceştia?
Nici un iubit, ieşind mereu cu fetele alea.
Şi părea că aleg rochii de mireasă, mamă.
Rochii de mireasă!
Probabil că asta făceau.
Ele se căsătoresc.
Ce?
Se căsătoresc.
- Ştiai despre ele? - Da.
De când?
De la...
petrecerea noastră aniversară.
Deci toate chestiile alea despre bărbatul însurat au fost un pachet de minciuni?
Nu a...
Nu a fost adevărul.
Voi două şi conspiraţiile voastre.
Conspiraţii?
Când creşteam, tu şi mica domnişoară perfectă
făceaţi parte dintr-un club la care eu niciodată nu m-am putut alătura.
Pe Michael nu l-a deranjat, el era băiatul.
Dar eu eram străină, şi eu încă sunt.
Nu ai fost niciodată o străină, nici când voiai să fii.
- Când voiam să fiu! - Tu tot timpul ne testai.
Încălcând regulile, vrând să ştii ce se va întâmpla.
- Jenny era uşoară. - Niciodată nu m-ai iubit ca pe Jenny.
Asta nu e adevărat!
- Îmi iubesc toţi copiii la fel! - Nu, nu-i adevărat!
Doamne, dacă ar fi aşa, nu m-ai fi minţit.
M-ai dus de nas!
Lăsându-mă să continui cu povestea aia de rahat cu bărbatul căsătorit
doar ca să vă păstraţi secretul.
Ca de obicei, voi două împotriva mea.
Ce fel de iubire e aia?
Mamă.
Orice ai să îmi spui, trebuia să îmi spui repede.
Trebuie să fiu la tribunal într-o oră şi nu ai crede asta...
un cuplu şi-au lăsat fiul lor de 5 ani
închis în apartament în timp ce ei erau în vacanţă.
- Şi acum bine-nţeles că vor... - Anne ştie.
- Ştie ce? - Despre tine şi Kitty.
V-a văzut în dimineaţa asta la Nordstrom.
Ea e foarte nervoasă, din cauză că a fost minţită.
Ştiu că am greşit, ştiu.
Dar de când erai mică...
m-am gândit la nunta ta.
Mi-am imaginat că o să te ajut să alegi argintăria şi tacâmurile,
porţelanul, şi că o să te ajut să-ţi alegi rochia.
Acum, nici nu ştiu dacă o să porţi o rochie.
Poate că o să porţi costum, sau poate că o să porţi rochie, iar Kitty costum.
Ambele purtăm rochii.
Şi unde o să vă căsătoriţi?
Nu în biserică, biserica nu va permite asta.
Asta nu înseamnă că Dumnezeu nu va permite asta.
Chestia e...
Nu sunt bună la a inventa lucruri.
Când gătesc folosesc o carte de bucate.
Şi felul în care tu dansezi, mie nu-mi place să dansez aşa.
Mie îmi plac paşii. Îmi plac dansurile cu paşi.
Că, acela, ştii tu, acela...
- Linia conga? - Da.
Nu are paşi.
Ei bine, eu mereu le fac la fel.
Iubesc linia conga.
Ştiu paşii acolo
dar nu ştiu paşii în acest caz.
Şi tu crezi că eu ştiu? Serios?
Nu-mi place să inventez în timp ce continui mai mult decât tine.
Dar eu nu am de ales.
Mamă, pot să pretinzi cât vrei, că nimic nu s-a schimbat.
Dar eu m-am schimbat.
Şi nu o să mai mint pe nimeni despre cine sunt, niciodată.
Nici măcar pentru tine.
Pentru că dacă o să fac asta...
O să ruinez ceea ce e bun în mine.
Tu mai crescut să fac ceea ce e corect.
Şi să fiu mândră de mine însumi.
Nu mai vrei ca eu să fiu aceea persoană?
Minciunile s-au terminat.
Tu şi tata va trebui să decideţi care vă e poziţia faţă de mine,
pentru că mă căsătoresc,
şi o să am copii.
O să am o viaţă fericită şi plină
şi nu mai ascund asta.
Deci dacă nu poţi suporta asta, va fi problema ta de acum încolo. Nu a mea.
- Tu ştiai? - Ei bine, eu...
vreau să spun, nu sigur, dar da, ştiam.
De când?
Din liceu.
Ei bine, atunci de ce încercai mereu să mă combini cu prietenii tăi?
Mama şi cu tata m-au rugat.
Ei bine, în caz că te întrebi,
ei nu vin la nuntă.
Şi nici tu nu trebuie, dacă nu vrei.
De ce nu aş vrea să vin la nunta ta?
Pentru că nu se opreşte acolo.
Vrem o familie, şi sunt sigură că tu nu eşti de acord.
Doamne, Jenny.
Câteodată eşti chiar oarbă.
Vreau să spun, te-ai gândit vreodată
că dacă îţi petreci viaţa minţind oamenii despre cine eşti...
nu o să ajungi niciodată să ştii cine sunt ei.
Uite, eu sunt de acord, bine?
Vin la nunta ta. Eşti sora mea.
Ştii, mi-a fost chiar groază să-ţi spun.
- De ce? - Pentru că...
Tu semeni cel mai mult cu mama şi tata.
Nu, nu seamăn, Jenny.
Tu semeni.
Deci?
- Îmi pare rău. - Pentru ce, pentru că eşti favorita?
Ce?
Crezi că ai scăpa cu asta dacă nu ai fi favorita?
În primul rând, asta nu e ştire senzaţională, Anne.
Asta e viaţa mea.
În al doilea rând, nu scap de nimic.
Nu mai sunt favorita nimănui.
Aşa că trebuie doar, să treci peste.
Să te simţi neiubit nu e ceva peste care poţi pur şi simplu să treci.
- Ba da. Este. - Tu doar trebuie să te maturizezi.
De ce ai venit aici, Jenny? Pentru a stârni o ceartă?
Nu.
Nu, eu...
Am vrut să spun că îmi pare rău că nu ţi-am spus.
Am vrut, doar că mama nu a putut suporta ideea.
Suntem surori! De ce nu mi-ai spus cu anii în urmă?
Haide, Anne. Niciodată nu ne-am împărtăşit secretele una faţă de cealaltă.
Şi pentru un motiv bun.
În loc să vii la mine când m-ai văzut cu Kitty,
tu ai fugit direct la mama.
Destul de corect.
- Pot veni înăuntru? - Nu.
O să-i agiţi prea mult pe copii şi Frankie doarme.
Dar ia un loc.
Deci... e ceva ce vreau să te întreb.
Rochia mea de mireasă nu ţi se potriveşte.
Nu vreau să port rochia ta de mireasă.
Vroiam să ştiu dacă ai vrea să fii domnişoara mea de onoare.
Dacă nu vrei, e bine,
dar ar însemna mult pentru mine dacă ai vrea.
Vrei ca eu să fiu domnişoara ta de onoare?
Ei bine, da.
Eu am fost a ta, şi tu eşti sora mea.
Ştiu, dar...
Nu ştiu.
Mereu am simţit că
tu te comportai ca şi cum eu nu puteam să te ajung vreodată.
Anne... nu a fost niciodată vorba de asta.
Bine. Nu a fost niciodată asta.
Eu doar... mă ascundeam.
Şi nu am putut să-mi permit să mă apropii de tine.
Tata!
Eu, nu pot vorbi despre asta... chiar acum.
Trebuie să plec.
Bine.
O să te sun mai târziu, bine?
De cât timp eşti împreună cu Kitty?
De 5 ani.
Când v-am văzut sărutându-vă, păreaţi chiar...
foarte fericite.
Iarba aia e complet uscată.
E iarnă.
Da, ştiu, dar...
Mereu a fost uscată. Chiar şi primăvara.
Tata! Tată!
Trebuie să plec.
Frankie!
Ce faci?
Nu am bani de buzunar.
Ia-i din bancă la fel cum fac şi eu. Nu sunt bancomat.
De ce eşti tot îmbrăcat? Unde pleci?
Nu ţi-am spus? Pete a sunat.
Vrea să vorbească cu mine despre ceva.
Afaceri probabil.
Afaceri?
Tu şi Pete sunteţi paznici fără arme.
Nu mă aştepta. Îl ştii pe Pete.
De ce nu uzi niciodată iarba?
De ce aş uda iarba iarna?
Pentru că nu o uzi nici măcar vara şi e mereu uscată.
Bine, dacă te deranjează atât de mult, de ce nu o uzi tu?
Pentru că asta nu e slujba mea! Eu fac totul pe aici.
Ai putea să faci şi tu măcar atât.
Trebuie să plec.
Nu înţeleg de ce ea nu a sunat.
Am lăsat 6 mesaje, tu ai lăsat 4.
- 5. - 5.
Lucrurile doar au mers puţin cam departe, asta e tot.
O să sune ea când se calmează.
Tu nu ai fost acolo, Eddie. Nu am văzut-o niciodată aşa.
Nu, nu. O să se calmeze. Ce o să facă?
Nu o să ne mai sune niciodată?
Nu vreau, nu vreau să merg înăuntru.
Te vreau aici.
Bună, toată lumea.
- Kitty. - Bună, doamnă Farrell, domnule Farrell.
Jen.
Când nu ai sunat înapoi, am crezut că nu o să vii.
Bine-nţeles că veneam.
Doamna McMahan a fost vecina mea favorită.
Kitty, îţi aminteşti de domnul şi doamna O'Leary.
Da. Da, mă bucur să vă revăd.
Noi ne bucurăm să te vedem, Kitty.
- Kitty e colega de apartament a lui Jenny. - Da.
Kitty nu e colega mea de apartament, doamnă O'Leary.
Ea e partenera mea, şi suntem împreună de 5 ani.
Ne căsătorim.
Suntem puţin cam stil vechi, deci ne-am gândit
să ne căsătorim înainte de a începe o familie.
Pot vorbi cu tine un minut?
- Eu tocmai vroiam să merg înăuntru... - Vreau să vorbesc cu tine prima dată.
Ce faci? Încerci să o răneşti pe mama ta?
Cum o rănesc?
Făcând o scenă la o înmormântare.
Stutzman este un loc pentru durere.
Dacă vrei să-ţi umileşti mama, mergi şi încearcă să faci asta în alt loc.
Îmi pare rău dacă spunându-le oamenilor cine sunt şi cum trăiesc e umilitor.
Dar nu o să mă mai prefac că sunt altcineva doar ca să vă fac pe voi să vă simţiţi bine.
De ce întotdeauna despre tine? E şi despre ea.
Te-am sunat din nou şi din nou, de ce nu ai răspuns?
Tu cum crezi că s-a simţit când ai plecat de lângă ea în cealaltă zi, la arcada?
De ce e întotdeauna despre ea?
Nu e aici un tu în asta?
De ce nu te opreşti din a te ascunde după mama
şi să-mi spui cum e asta despre tine?
Eu bine, o să-ţi spun despre cum mă simt.
Nu e despre "cum trăiesc". Nu înţeleg nimic din asta.
Şi nu te înţeleg pe tine.
Tu te căsătoreşti, dar eu...
Eu nu ştiu cine e cine.
- Cine e cine? - Da, da.
Ambele sunteţi fete feminine.
Şi eu nu ştiu.
Nu ştiu cine e, nu înţeleg ce faceţi voi.
- Ce facem noi? - Şi nici nu vreau să înţeleg.
Eu doar, vreau să spun, eşti fiica mea şi...
Doar că nu vreau să mă gândesc la asta.
Eu petrec destul timp la casa pompierilor. Bărbaţii sunt animale.
La asta se gândesc când se uită la filme porno.
Dar dacă, te-ai căsători cu un tip, nu m-aş gândi la asta. Aş şti ce faci.
Când eram mică, obişnuiam să urăsc să mă gândesc la tine şi mama în pat.
Îmi dădea fiori, deci cred că ştiu cum te simţi.
Lasă-mă să clarific.
Hei, Kitty.
Tata vrea să ştie dacă una dintre noi îşi pune strap în pat.
Îmi pare rău, tată. Ea e puţin cam amuzantă.
Nu-i place să spună oamenilor ce face şi ce nu face în pat!
Nu mai ştiu cine eşti.
Şi nu ştiu dacă îmi pasă.
Ce ţi s-a întâmplat?
O să-ţi spun ce mi s-a întâmplat. Am crescut.
Obişnuia să-mi pese atât de mult despre ce credeaţi voi doi
dar nu îmi mai pasă. De ce mi-ar mai pasă?
Cum îndrăzneşti tu să îmi spui despre cum întâlneşti persoana potrivită?
Şti pe cine ai întâlnit de fiecare dată când tu sau mama v-aţi schimbat?
Acelaşi cuplu de laşi mincinoşi.
De acum înainte, îmi pasă doar de ceea ce eu gândesc şi ceea ce eu fac.
Şi dacă nu vă place asta, atunci puteţi să ieşiţi afară din viaţa mea!
Credeţi-mă, nu v-aş duce dorul, ar fi o uşurare!
Dacă tot ce puteţi face e să mă toleraţi,
aş fi mai fericită când aţi pleca.
Ei bine, a fost plăcut... să vă revăd pe toţi.
Trebuie să plec.
Mama ta se va obişnui.
Nu, nu o va face.
Ei niciodată nu spun şi nu fac nimic unul fără celălalt.
Şi acum el nu se va răzgândi niciodată.
Oferă-i timp.
Tu nu-l cunoşti.
El lasă o mulţime de lucruri să treacă dar... în seara asta l-am provocat.
Eu... l-am făcut să arate ca un fraier în public şi acum el niciodată
nu o să treacă peste, şi el aproape niciodată nu închide uşa,
dar când o face, uşa stă închisă.
Nu că îmi pasă.
Pentru că nu îmi cer scuze nimănui pentru nimic.
Trebuie să vorbim despre asta, Eddie.
Ţi-am spus ceva. Nu am nimic de zis.
Nu încerc să o apăr. Ea a spus...
Rose. Eşti surdă?
Tocmai ţi-am spus că nu mai am nimic de zis şi vorbesc serios.
Aşa că nu mai aduce vorba asta din nou. Niciodată.
Rose.
Bună, Ellen. Bună.
Am fost atât de îngrijorată.
Am lăsat mesaje toată săptămâna dar tu nu ai sunat niciodată înapoi.
- Eşti bine? - Sunt bine.
Cum poţi să fii bine după incidentul acela ruşinos de la Stutzman?
Lucrurile pe care ea le-a spus, sunt de neiertat.
Sper doar că nu te învinuieşti pe tine însuţi de ceva din astea
pentru că amândoi aţi fost părinţi buni.
Aţi ştiut de ele dinainte?
Am ştiut dinainte.
Am minţit şi despre bărbatul însurat.
Ei bine, faci ceea ce trebuie.
Ce fac?
Îţi întorci spatele la toate astea.
Nu pot vorbi acum, Ellen. Trebuie să plec.
Va fi greu de Crăciun. Doar adu-ţi aminte
că faci ceea ce trebuie.
Şi oricând vrei să vorbeşti, sunt aici.
Hei, Eddie. Ce faci?
Da. Sunt bine.
Le-ai spus băieţilor ce s-a întâmplat la Stutzman în cealaltă zi?
Nu. Haide, Eddie.
Nu aş vorbi niciodată cu nimeni despre treburile tale private. Ştii asta.
Ei nu ştiu, ei nu ştiu nimic.
Ascultă, Eddie, trebuie să-ţi spun.
Eu cred că toată treaba pute.
Pentru cât de buni aţi fost tu şi Rose
ăsta e felul în care Jenny vă răsplăteşte?
Da. Nu vreau să vorbesc despre asta.
Nu. Bine.
Ştii, e amuzant. Numele ei e Kitty.
- Ce? - Numele fetei e Kitty.
Vreau să spun, prima dată Jenny a fost cu un bărbat însurat, şi numele lui era Kitty.
Acum, numele ei e Kitty.
- Bună. - Bună, scumpo.
Bună, mamă. Ce e?
Nimic. Am sunat doar să văd cum eşti.
- Bine, şi tu? - Sunt fine. Cum sunt copii?
- Bine. - Şi Frankie?
Frankie e bine.
Mamă, ai sunat cu un motiv
pentru că stau în parcare şi plouă.
Şi am o grămadă de cumpărături şi un bebe care doarme.
Nu. Fără motiv. Aici încă nu plouă totuşi.
Eu.. am sunat doar ca să te salut.
Bine. O să te sun eu înapoi mai târziu.
- Te iubesc, Anne. - Da, bine, pa.
Bine. Ce crezi?
E perfectă.
Mereu am visat să port o rochie ca aceasta.
Arăţi frumos.
Ei bine, acum nu ştiu cine arată mai frumos.
E asta o nuntă dublă?
Da.
Ei bine, atunci o să vă las singure să vă gândiţi.
Ştiu că o să vrei să veniţi înapoi cu mamele voastre.
Rochia asta nu e potrivită. Nu e potrivită.
E prea tradiţională.
Ce e în neregulă cu tradiţionalul?
Vrei să porţi tu costumul?
Nici mama mea nu e aici, Jenny.
Ştiu. Mama ta e în Portland.
A mea e la 20 de minute de drum la o oră aglomerată.
- Spune-mi ceva. - Dacă e despre mama, nu vreau să aud.
Nu e despre mama.
Ştiu că locuieşti într-un apartament, dar dacă ai avea iarbă
ar fi uscată sau vie?
Ar fi vie.
Aşa cum am crezut.
Oamenii fericiţi nu au iarba uscată.
Am renunţat la echipa de bowling.
De ce?
Vorbesc pe la spatele meu.
Poţi face asta?
- Să fac ce? - Să renunţi la echipa de bowling.
Tu eşti trezorierul.
Da. Pot face asta.
Nu vrei să ştii ce vorbesc pe la spatele meu?
Nu.
Nu poţi doar să nu vorbeşti despre asta, Eddie.
Ne-am pierdut fiica!
- Bună. - Bună, Anne. Sunt eu.
- Bună, mamă. Cum eşti? - Sunt bine.
Fac puţin lucru prin casă.
Tu cum eşti?
Sunt bine.
Dar Frankie şi copii? Ei sunt bine?
Ei sunt bine.
I-ai văzut pe Michael şi Lorraine?
Pentru numele lui Dumnezeu, mamă, dacă vrei să ştii cum e Jenny, sun-o pe ea.
Nu mă suna pe mine.
Ştiu că despre asta e vorba cu toate telefoanele astea.
Ascultă, e ceva ce eu trebuie să fac.
O să te sun mai târziu, bine?
- Bine. Te iubesc, Anne. - Doamne!
Poţi te rog să nu mai spui asta? S-a transformat în propriu tău salut!
Îmi pare rău. Eu doar vroiam ca tu să ştii.
Da. Ştiu, ştiu, ştiu, ştiu.
Noi toţi ne iubim unul pe altul şi acum trebuie să plec. Pa.
Şi ei niciodată nu vorbesc despre asta. Nici un cuvânt.
Nici eu nu aş face asta dacă ar fi fiică mea.
Sunt aşa părinţi buni.
Ei bine, trebuie să fi făcut ceva greşit.
Noi toţi am avut probleme cu copii, dar nimic de genul acesta.
Chiar îmi pare rău pentru ei.
Şi nunta asta e destul de jenantă,
dar alea două plănuiesc să aibă copii.
Cum pot să aibă o viaţă normală, crescând în casa aia?
Nu e potrivit.
De când aţi devenit voi două aşa experte la ce e normal şi corect?
Rose. Noi nu am vrut să spunem nimic.
Suntem doar îngrijorate pentru tine.
Spune-mi, Marion.
E normal şi corect pentru fiica ta
să fie însărcinată cu fiecare străin care trece
şi să te lase pe tine să-i creşti copii?
Sau pentru Karen şi vagabondul ei de soţ să nu aibă niciodată o slujbă?
Şi să vă jefuiască pe tine şi Danny
de fiecare bănuţ din economiile voastre de pensionare?
Asta e normal şi corect doar pentru că bărbaţii se culca cu femei!
Şi femeile se culcă cu bărbaţi.
Dar Jenny, care e...
generoasă şi bună
şi nu a rănit niciodată pe nimeni...
nu e normală şi corectă, pentru că vrea să se mărite cu femeia pe care o iubeşte.
Jenny e bună. Şi o iubesc.
Şi singurul lucru care nu e normal şi corect sunt...
eu întorcându-mi spatele la asta.
Al meu...
- Bună. - E mama.
Poţi veni jos?
Am văzut o rochie.
Cu luni în urmă, am văzut o rochie de mireasă.
Ştiu că ai arăta bine în ea.
S-ar putea că încă să o mai poţi lua.
Îmi pare rău, Jenny.
Îmi pare aşa rău pentru tot.
Şi dacă mă laşi, mi-ar plăcea să te ajut să-ţi alegi rochia de mireasă.
Vreau să fiu parte din căsnicia ta.
Vreau să i-au parte la tot ceea ce tu faci pentru tot restul vieţii tale.
Ai întârziat. Ai luat din 90-ul din nou?
- Nu. Am luat Carnegie. - Bine.
Traficul pe Carnegie poate să fie destul de rău după 3:00.
Nu am fost blocată în trafic.
Am fost cu Jenny.
Vreau ca noi să fim parte din nuntă.
Noi mereu am făcut totul împreună, de când suntem căsătoriţi.
Dar, o să facă asta singură dacă trebuie.
- Măcar vorbeşte cu mine despre asta. - Nu.
Nu.
Nu, tu ai făcut alegerea ta, eu am făcut-o pe a mea.
Nu vreau să explic nimănui.
Tu ce eşti aşa fericit, Eddie?
- Ce? - Nimic. Doar o glumă.
De ce nu e Danny O'Leary astăzi aici?
Şi-a schimbat ieri tura.
Cum s-a întâmplat?
Nu ştiu. Zicea că e personal.
Am fost mereu pe tură cu el, de când eram în perioada de probă.
Locotenentul a spus că el a cerut să-şi schimbe tura şi nu a acceptat un refuz.
Îl cunosc de când eram în clasa întâi împreună.
- Da? - Da.
Asta e o perioadă lungă de timp.
Da. Este.
- Ce e aia? - Uite, eşti treaz.
- Ce? - Trezeşte-te. Vreau să-ţi arăt ceva.
Eşti nebună? Ai vreo idee la ce oră am mers în pat noaptea trecută?
Am spus, ridică-te. Uită-te afară.
- La ce? - Iarba.
Ce e cu iarba?
E verde.
Crezi că îmi pasă ce culoare e iarba?
Nu. Nu cred.
- Ce faci? - Îţi împachetez lucrurile.
- Te muţi. - Ce?
Nu mai vreau să fiu căsătorită cu tine.
Aş pleca eu, dar nu cred că e bine să mut copiii
deci tu trebuie să pleci.
Haide, Anne, ştiu că lucrurile nu au fost chiar aşa de...
Stop. Nu sunt interesată de nimic din ce ai de spus.
Nu poţi doar să mă dai afară fără să vorbim despre asta.
De ce am începe să vorbim acum? Noi n-am mai vorbit de ani de zile!
Pentru că am dreptul să ştiu de ce faci asta.
Iarba.
- Iarba? - Da.
Când m-am uitat la iarba uscată, am realizat că sunt nefericită.
Oamenii fericiţi nu au iarba uscată.
Şi apoi a fost ca găina şi oul.
Nu mi-am putut da seama care a apărut prima dată.
Fericirea sau iarba verde.
Aşa că am început să o ud.
Şi cu cât am udat-o mai mult, cu atât m-am simţit mai fericită.
Şi apoi a revenit la viaţă.
Nu te învinuiesc pentru că l-ai dat pe Frankie afară.
Tipul ăla e un vagabond. Dar ştii, iarba e iarbă.
Nu, nu e. Tu nu ai iarba uscată.
Michael nu are iarba uscată.
- Nu. - Oamenii fericiţi nu au.
Şi nu am observat asta până când Jenny nu a venit la mine, şi era aşa de fericită.
Atunci am văzut pentru prima dată iarba uscată.
Mă întorc imediat. Trebuie doar să-mi schimb comanda.
Nici ea nu ar avea mai multă iarbă uscată decât tine, tată.
Nici ea nu se hotărăşte pentru mai puţin.
Nu ştiu unde să îi aşez pe toţi.
Avem de două ori mai mulţi decât am plănuit să avem.
Ştiu. Chiar contează?
Nu o să se mişte toţi peste tot, oricum?
Ba da.
Azi e ziua tatălui meu.
- Da? - Da.
Ei dau o petrece pentru el, la casa părinţilor mei.
- O să iau o pauză, bine? - Bine.
Ar trebui să ştiu. Ar trebui să-i spun.
Michael ar trebui să-i spună. El e cel care face asta.
Nu vreau să spun, nu vreau să...
Despre ce vorbiţi voi?
Nimic.
Sunteţi siguri?
Da. Nu, eu o să-i spun.
Hei, ascultă, tată...
Jenny m-a rugat să o duc la altar.
Şi am spus da.
- La ce te holbezi? - La nimic.
Am văzut-o pe Rose plecând la nuntă. Arăta drăguţ.
Asta nu e o nuntă adevărată.
Bine. I-am văzut plecând la nunta lor falsă.
Nici un semn de Eddie.
Ei bine, el măcar îşi are capul aşezat corect.
Scumpo.
Am fost acolo în noaptea în care Jenny s-a născut.
Noi mereu am crezut că o să fim la nunta ei.
Ce te face să crezi că două femei care se îmbracă
în rochii de mirese şi defilează pe coridorul unui hotel
e acelaşi lucru ca şi căsătoritul?
Jenny.
Ce?
Jenny mă face să cred asta.
Ce faci aici?
Te-am văzut plecând şi...
uşa era închisă deci...
Uite...
Poate Ellen a meritat-o.
Vreau să spun, amândoi ştim cum poate deveni uneori.
Dar ştii, Rose i-a spus câteva chestii nasoale şi...
când ceva chiar mă supără...
Sunt ca şi tine.
Ştii... fac săpături.
Ne ştim de mult timp şi...
dacă nu mă scot singur afară...
pierd.
Şi de asta sunt aici. Să mă scot singur afară.
Cum faci asta?
Nu ştiu.
Niciodată nu a trebuit să fac asta înainte.
Presupun că începe cu mine, vreau să spun...
Şi de aceea sunt aici.
Să mă ridic la suprafaţă.
Eşti sigură că asta nu e prea mult?
- Rochia asta nu e prea mult? - E o rochie frumoasă.
- Bine. - Uite... Eddie!
Eu nu ştiu dacă mă vrei aici, dar...
Am decis să vin.
De ce nu te-aş vrea aici?
Ei bine... eu,
mi-am întors spatele la tine.
Tată, eu...
ştiu cât de greu e pentru tine să accepţi cine sunt, şi...
am minţit pentru atât de mult timp, şi apoi, apoi...
am spus lucrurile alea oribile şi te-am enervat...
Nu, nu, nu. Asta nu are nimic de a face cu aia.
Eu nu am fost enervat. Eu...
Am plecat pentru că...
Pentru că am fost rănit.
Ai spus că mă vrei afară din viaţa ta.
Şi că ai fii uşurată când aş pleca.
Ai spus... ai spus...
că nu ţi-aş lipsi.
Eu.
Eu nu ţi-aş lipsi.
Sunt tatăl tău.
Nimeni nu te-a iubit vreodată mai mult decât mine, şi nimeni niciodată nu o va face.
Cum ai putea să nu-mi duci dorul?
Vezi...
când...
când oamenii mă rănesc, eu...
Eu nu vorbesc despre asta. Eu...
Plec.
Eu mereu plec.
Dar...
Nu pot pleca de lângă tine.
Deci, dacă e în regulă...
Tu eşti fiica mea.
Şi mi-ar plăcea să te duc la altar.
Să trăiesc într-un moment pentru care aş muri.
Aceste cuvinte descriu cel mai bine fiecare minut din fiecare
din cei 5 ani petrecuţi împreună.
De asta stau în faţa familiilor şi prietenilor noştri,
dar cel mai important, în faţa ta...
şi în prezenţa lui Dumnezeu,
ca să jur să fiu fidelul tău
însoţitor pe toată durata vieţii.
Ştii ce vreau să spun despre iarbă, Aaron?
Da, ştiu.
Când mă mut şi vând casa aia...
iarba aia se va usca, ştiu asta.
Dar iarba mea...
iarba care e în mine, mereu va fii verde.
- Ştii ce vreau să spun? - Da, ştiu.
- Eşti lesbiană? - Nu.
Bine.
Asta e a mea.
Bine, toată lumea. Asta e.
E timpul pentru linia conga.
Doamne! Iubesc linia conga!
Subtitrarea: anny16x (Subtitrări-noi Team)
Revizuire: muLineZu