Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
CĂLĂTORIE SPRE CENTRUL PĂMÂNTULUI
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & corleone @ www.titrări.ro
Trevor!
Max.
Deşi Wegener a fost ridiculizat de către comunitatea ştiinţifică...
... s-a demonstrat, în cele din urmă, că a avut dreptate...
... în teoria sa legată de un supercontinent numit Pangaea.
Da. Bine.
Hai la tata.
Salut, Leonard.
Salut, omule.
- N-o să fii deloc fericit. - De ce?
- E vorba de Kitzens. - Am înţeles.
- Bună. - Trevor, colegul meu preferat.
- Ce mai faci, Alan? - Bine.
Cum merge cursul despre mişcarea continentelor?
Bine.
Nu-ţi auzi ecoul cu aşa puţini elevi?
Ce treabă ai cu mine? Sunt cam ocupat.
Nu, nu, văd şi eu cât eşti de ocupat.
O să-ncerc să fiu cât mai concis posibil.
Universitatea opreşte finanţarea laboratorului fratelui tău.
Retrage finanţarea?
Da, în sfârşit, o să avem tot spaţiul de depozitare de care avem nevoie.
Hai să clarificăm o treabă, instituţia asta e dedicată...
cercetării teoriilor lui Maxwell Anderson ce prezic fisurile vulcanice...
Care n-au fost dovedite niciodată.
Adică, câţi dintre senzorii răposatului tău frate mai sunt activi? Unul, doi...?
- Trei. - Erau şi 29 odată.
Nu e momentul potrivit ca proiectul să fie anulat.
Există activitate seismică în Bolivia.
În Mongolia a avut loc o deplasare de 13 mm.
Alan, nu ne poţi închide. Ţine laboratorul deschis.
- E tot ce mi-a mai rămas din Max. - Au trecut 10 ani de-atunci, Trevor.
Îmi pare sincer rău pentru toate astea.
Trevor, eşti acolo? Sunt Elizabeth.
Răspunde, te rog.
Bine. Suntem în 95 şi venim spre tine.
Vrei să-l saluţi pe unchiul Trevor, Sean?
Nu.
- Salută-l şi tu. - Nu.
- Nu vreau. - Nu.
Hei, tot cumnata ta sunt.
Voiam doar să confirm ora la care te-ntorci acasă...
... pentru că noi ajungem în jur de ora 6.
Bine. Ne găseşti pe mobil.
- Măi să fie. - Sean de-abia aşteaptă să te vadă.
- Nu-i aşa, Sean? - Nu.
Încep să-mi fac griji că s-ar putea să nu ne fi înţeles.
Te rog să mă suni.
Nu sunt acasă. Lasă un mesaj.
Trevor, parcăm în faţa clădirii tale.
Trevor, eşti acolo?
Bună.
- Salut. - Ce mai faci, Elizabeth?
- Eşti acasă. - Mă bucur să te văd.
Şi eu.
Ce faci? Acum am primit mesajele tale.
- Ai uitat, nu-i aşa? - Ba n-am uitat.
Cum puteam să uit?
N-ai uitat?
Am uitat. Asta nu-nseamnă că n-am aşteptat...
... cu nerăbdare să petrec ceva timp cu nepotul meu.
Nu l-am mai văzut de când avea 9 ani?
Şapte.
Şi cât ziceai c-o să stea?
- Zece zile. - Aşa am stabilit?
Salut, Sean. Ce mai faci?
Te ţii bine.
- E un Game Boy? - E PSP.
- Mişto. - Sean, scoală-te şi salută-l pe unchiu'.
Salut, unchiu'.
Ultima oară când te-am văzut, uite-aşa de mare erai.
Da, foarte tare.
Ai luat-o? Ai toate numerele mele.
Ai biletul şi paşaportul în geantă.
O să fiu la Ottawa la aeroport să te iau.
Până atunci, voi fi găsit o casă ca să putem începe noua aventură.
- Destul de incitant, nu? - Da, super.
O să fim canadieni. Excepţional, nu?
Fă-te comod.
- O să-i facă bine câteva zile cu tine. - Da.
Cine ştie? Poate o să-ţi facă bine şi ţie.
Asta e pentru tine..
Ce...? E a lui Sean?
Nu, e a lui Max.
- A lui Max? - Da.
Salut. O să fie distractiv.
Doi băieţi petrecând timpul împreună.
Cinci zile, poate chiar o săptămână.
Ştii tu, făcând ceea ce fac băieţii.
Îţi place baseballul? Ştii ce-ar trebui să facem?
Ar trebui să mergem la un mic antrenament de lovituri cu bâta.
Da, bine, ascultă. Nici mie nu-mi place treaba asta.
Atâta timp cât eşti aprovizionat cu Mountain Dew...
... şi înregistrezi Family Guy, o să ne-nţelegem super.
Desigur.
Mişto colecţie de monede.
E un fel de proiect de suflet de-al meu.
- Da, e chiar mişto. - Mersi.
Nu ţi-e foame? Putem comanda ceva, să ştii.
Poate nişte pizza, mâncare chinezească, tailandeză?
Sandvişuri? Sau ceva de genul ăsta?
Aia ce e?
E o cutie cu lucrurile unui tip pe cinste.
Tatăl tău.
Vechea lui mănuşă de baseball.
Mama nu prea vorbeşte despre el.
Poţi să mă crezi pe cuvânt.
A fost unul dintre puţinii oameni...
... care sunt pur şi simplu excepţionali în tot ceea ce fac.
Vezi asta? A fost PSP-ul tatălui tău.
- Un yo-yo? - Nu râde de yo-yo.
E vorba de fizică aplicată. Ai forţa centrifugă o dată.
Atracţia gravitaţională, energia potenţială.
Şi în antichitate, ştiai...
... că se folosea şi la vânătoare?
Fii atent.
- Ia dă-mi să-ncerc şi eu. - Da, mai bine-l iei tu.
Asta habar n-am ce e.
Ia te uită...
Asta era cartea lui preferată.
Călătorie spre Centrul Pământului de Jules Verne.
Cred c-a fost pe lista cărţilor de citit vara cândva.
- N-am ajuns la ea. - Păcat, merită citită.
Pentru el, nu era doar SF, era o adevărată sursă de inspiraţie.
Îmi citea din ea când eram mic.
Notiţele astea ce mai sunt?
"Temperatura magmei atinge 1150 în Mongolia"?
"Bolivia."
"Hawaii."
Ai grijă!
Hei, Sean, hai până la mine la laborator.
Şi nu putea aştepta până mâine?
Taică-tu spunea aşa:
"Fizica plăcilor tectonice e o ştiinţă a prezentului, nu a viitorului."
Studiază evenimentele seismice care au loc într-o clipă.
Ia uite aici
Ai aşa, Hawaii, Bolivia, Mongolia.
Iar condiţiile de azi sunt aproape la fel ca-n iulie '97.
Care-i faza cu iulie '97?
Sean, atunci a dispărut tatăl tău.
Uite, vezi coloana asta cu numere?
Dacă 753, de-aici, ar fi 752, atunci, ar fi...
Exact la fel.
Ce-nseamnă punctele astea?
Să nu atingi nimic. Alea sunt munca mea de-o viaţă.
Punctele astea patru sunt munca ta de-o viaţă-ntreagă?
Trei. Trei puncte mici.
Unu, doi, trei, patru.
Islanda.
Logic.
Max a văzut rezultatele acum 10 ani şi s-a dus să cerceteze.
Dacă rezultatele sunt la fel acum ca şi atunci...
... asta ar putea fi singura şansă de-a afla ce s-a întâmplat.
- Îmi trebuie paşaportul tău. - Pentru ce?
Îmi pare rău, dar trebuie să te duc în Canada mai devreme decât am planificat.
Ce tot vorbeşti acolo?
Despre asta. Călătorie spre centrul Pământului.
Acţiunea are loc în Islanda şi acolo cred că s-a şi dus.
Astea sunt toate notiţele tatei?
Uite...
... Max şi cu mine...
Noi doi am vorbit despre posibila existenţă a conurilor vulcanice...
... care trec dincolo de manta, spre centrul Pământului.
Şi cred că asta s-a dus să caute.
Îmi pare rău, dar trebuie să te sui într-un avion de Ottawa dimineaţa.
- Şi sun la Icelandair. - Nu, nu, uite.
- Hei. - De-abia am ajuns, da?
Doar n-o să mă laşi baltă.
Oricum, eu am fost cel care ţi-a descoperit al patrulea punct.
- E vorba de fratele meu. - Care e tatăl meu.
Trebuie să fiu în Ottawa de-abia peste 10 zile. Vin cu tine.
Ştii cât costă să rezervi un bilet spre Reykjavik pe ultima sută?
Ceva mă face să cred că poţi acoperi costul.
"Coboară, călător viteaz, în craterul vulcanului Sneffels...
... care e atins de umbra lui Scartaris înainte de luna iulie...
... şi vei ajunge în centrul Pământului."
Scuze.
Ce faci?
Încerc să descifrez notiţele făcute de taică-tu în cartea asta.
Cred că e un cod în spatele perechilor de litere.
S-ar putea să fie ceva legat de tabelul periodic al elementelor.
De exemplu, am S-A, I-S, G-G.
Cred că P-B înseamnă plumbum în tabelul periodic.
- Plumbum înseamnă plumb. - Ce-i "Sigurbjörn Asgeirsson"?
Ce?
Scrie acolo. Citeşte de sus în jos. Sigurbjörn Asgeirsson.
Sigurbjörn Asgeirsson, ăsta e...
E un indiciu. Poate e un loc.
Ar putea fi ceva.
- Ce faci? - Caut pe google la 9 mii de metri.
- Ai voie să faci asta? - Bun venit în secolul 21.
- Bine. Uite. - E o persoană..
"Sigurbjörn Asgeirsson, director adjunct...
... al Institutului Asgeirsson pentru Vulcanologie Progresivă."
Sigur Max l-a cunoscut pe tipul ăsta.
Ştiam eu că-i bine să te aduc. Institutul e prima noastră oprire.
Mai avem?
Dacă te referi la enervant, da, am ajuns.
- Să ştii că mergi cam încet. - Merg cam sigur.
Am văzut o capră pe banda de depăşire.
Când o să fie aventură?
Ia să-ţi dau ceva distractiv de făcut.
Navighează.
Unde suntem?
Am trecut de Havanschlicht?
- Havanschlicht? - Da.
Nu ştiu.
Am trecut de Eingarsstadir?
- Nu ştiu. - Reynivir?
- Nu ştiu. - Husavik?
- Nu. - Grundarhol?
- Nu. - Stifflarschtarder?
Stifflardschtarder?
- Dar Koldukardarskinoquue? - Ce?
- Sigur ne-am pierdut. - Ba nu.
Caută şi tu un institut.
- Şi cum arată? - Nu ştiu, mare şi instituţional.
Tre' să fie pe-aici pe undeva.
Uite, o căsuţă acolo. Putem cere indicaţii de-acolo.
- Nu ne-am pierdut. - Nu, categoric nu.
Ce-i asta? O cabană de schi?
"Asgeirsson...
Institut de vulcanologie progresivă".
Ţi-am spus eu c-o să-l găsesc.
În regulă.
- Nu e prea dărăpănat. - Sigur că da.
Îmi pare rău, nu vorbesc islandeza.
- Bună, te pot ajuta? - Bună.
- Sunt Hannah. - Ce mai faci? Bună.
Sunt Trev... profesor Anderson. Sunt în vizită din America.
- El e Sean, nepotul meu. - Sunt Sean.
Bună, Sean.
Mă întrebam dacă pot vorbi cu şi scuză-mă,
Sigurbjörn Asgeirsson?
Păi, Sigurbjörn Asgeirsson e mort.
- Mort? - Da, a murit acum trei ani.
Deci tu conduci institutul?
Nimeni. Nu e niciun institut.
- E un indicator mai jos care zice... - Vulcanologia progresivă a eşuat.
Ca şi zidul Berlinului şi casetele cu opt piste.
Înţeleg.
Ai lucrat cu el?
Nu, nu. A fost tatăl meu.
Da? O ştiu. Ce-i cu ea?
Cartea asta a aparţinut fratelui meu care a murit, Max.
Max Anderson?
Credem că a luat legătura cu tatăl tău.
- Fratele tău era un Vernian. - Ce e un Vernian?
Cineva care crede că scrierile lui Jules Vernes erau adevărate.
Adică, era un scriitor de SF.
Şi totuşi, această societate de creduli îl privea pe Vernes ca pe un vizionar.
Tata a fost cel mai mare Vernian.
Fratele meu nu a fost un Vernian.
Asta era copia tatălui meu.
Uită-te.
Vezi, semnele sunt identice. Fratele tău era un Vernian.
Tata era cam nebun.
- Nu l-ai cunoscut, Sean. - Încep să cred că nici tu.
Nu era membrul vreunei societăţi secrete.
- Ce faceţi aici? - Sunt om de ştiinţă, sunt profesor.
Mă aflu aici pentru că se declanşează senzori seismici la 30 km în nord,
pe care credem că trebuie să îi verificăm.
Pur şi simplu, ăsta-i motivul pentru care suntem aici.
Bine.
Ştii, nu duce niciun drum în nord.
Păi...
Sunt ghid montan. Te pot duce acolo, profesore.
- Super. - E excelent, îmi plac drumeţiile.
- Aş aprecia. Ar fi excelent. - Bine.
- Spune-mi Trevor. - Mie poţi să-mi spui Sean.
O să te coste 5000 de coroane să mergem acolo.
Cinci mii pe zi? Nicio problemă.
Pe oră.
Accepţi fişicuri de monede?
Haideţi, băieţi. Vreau să ajung acasă până la apus.
Crezi că poţi încetini puţin, te rog?
- Adjudecată. - Ce?
Călăuza e a mea.
- Ai 13 ani. - Îmi pare rău, am zis-o.
- Copiii de 13 ani nu adjudecă. - Revino-ţi.
Ne apropiem.
În regulă, fiţi atenţi unde păşiţi. Muntele Sneffels e înşelător.
- Ce e Sneffels? - De ce nu-i spui, profesore?
Sneffels e numele muntelui unde, personajul ăsta, Liedenbrock,
se pare că a găsit un portal către centrul Pământului.
Să-ţi găsim senzorul, profesore.
Iată-l.
Da.
Ce trebuie să faci cu el?
Trebuie să îl deschid. Are un fel de cutie neagră,
care a înregistrat toată activitatea seismică
din ultimii zece ani.
Poate să-mi spună multe despre Max.
Şi ce făcea aici când a dispărut.
Îmi pare rău, Trevor. Trebuie să plecăm.
Cred c-a ruginit.
Trevor, trebuie să...
Trebuie să ne adăpostim. Haide, Sean. Acum.
Vin imediat.
- Las-o deocamdată, Trevor. - Aproape am luat-o.
Trebuie să ne adăpostim, acum.
Haide. Trevor.
- Unchiule Trevor. - Vino încoa'.
- Da. - Ai grijă.
Grăbeşte-te. Haide.
Senzorul atrage fulgerul, Trevor.
- Dă-i drumul. Dă drumul la senzor. - Ce? Nu-i dau drumul.
Grăbeşte-te! Atrage fulgerul!
Trevor?
- Trevor? - Sunt bine.
Sean?
- Eşti bine, Sean? - Sunt bine.
- Toată lumea să se calmeze. - Haideţi, trebuie să mă ajutaţi să sap.
Haideţi.
- Las-o baltă, nu are rost. - Să o las baltă?
Are dreptate.
Cred că sunt 60 sau 70 tone de bolovani deasupra noastră.
Ne-ar lua cam o lună să săpăm.
- Trebuie să găsim altă cale. - Şi dacă nu e alta?
Întotdeauna e, Sean.
Ce mai ai?
Rachete semnalizatoare, trusă de prim ajutor, frânghie, pături
şi câteva batoane energizante.
Dar sunt raţionalizate.
- Nu ştiu cât o să fim blocaţi aici. - Blocaţi? Asta suntem?
Nu, n-a vrut să spună asta.
- Ce faci, Sean? - Doamne, nu am semnal.
Nu o să prinzi semnal aici, bine?
Pune-l deoparte. Nu-ţi face griji.
- O să găsim o altă cale, în regulă? - Bine.
Una dintre astea ar putea ajunge la suprafaţă.
Cum ştim pe care să mergem?
Instinctul îmi spune s-o luăm la dreapta.
Haideţi.
Pare promiţător.
Doar puneţi un picior în faţa celuilalt. O să ieşim de aici cât ai clipi.
Arată bine.
Nu vă faceţi griji, orientarea e al şaselea meu simţ.
Fii atent, Sean. E ca şi cum ai face muncă de teren.
Obişnuia să-mi placă la nebunie.
Ai grijă!
Nu studiezi pietre în laborator, profesore.
- E pe viaţă şi pe moarte aici. - Da, mersi.
Îmi eşti dator.
Ce scrie?
Înseamnă "nu vă apropiaţi".
- Poate e un sfat bun. - Nu, nu. E de bine.
Ar putea să ne ducă la un vechi puţ minier şi ar putea fi calea noastră de ieşire.
- Cât de adânc crezi că e? - Îmi poţi da o rachetă?
Mulţumesc. Sean, uită-te la ceas.
O s-o aprind şi o s-o arunc în prăpastie
şi vreau să îmi spui câte secunde trec până se opreşte.
Bine.
Începem. Trei, doi...
Dumnezeule!
Ce e?
Ce-a fost aia?
Magneziu.
Cred că curge în ramificaţii de-a lungul pereţilor.
Magneziul e cam inflamabil, nu-i aşa, profesore?
Da, e folosit la rachete, în praful de puşcă, la beţe de chibrit.
Sigur, poate rachetele şi praful de puşcă nu sunt o idee bună aici.
Mulţumesc.
E acelaşi lucru.
- Eşti gata, Sean? - Da, dă-i drumul.
Trei, doi...
Unu.
Doi.
Aproape trei.
32 la puterea... Sunt 60 metri.
Nu e o problemă.
E cam cât un bloc cu 20 etaje.
- Ai destulă frânghie? - Mereu am.
Ce nu e o problemă?
Să coborâm.
O să coborâm în groapa aia adâncă şi întunecată?
Ce, ai vreo problemă cu asta?
Ce s-a întâmplat?
În niciun caz nu trebuie să coborâm.
Despre ce vorbeşti? Eşti destul de bărbat să ai pretenţii la ghid.
- Dar nu destul încât să cobori pe o funie. - Băieţi.
- Adjudecarea ghidului... - Nimeni nu îşi adjudecă ghidul.
Coborâm.
Uşor, uşor.
Nu uitaţi că suntem legaţi între noi.
E în regulă.
Arată bine.
E totul bine jos.
Foarte jos.
Coborâţi şi voi, nu?
În regulă, Sean. O să încep să te cobor încet, foarte încet.
Aşa că lasă-te pe spate şi ţine-ţi picioarele sus.
Te descurci, Sean.
Suntem legaţi între noi, aşa că nu o să se întâmple nimic rău.
Da, sigur.
Bun.
Nu te opri, Sean.
Trebuie să continui să mergi.
Bun.
Te descurci de minune.
- Sigur n-ai mai făcut asta? - Taci.
Te superi? Ai grijă pe unde calci, da?
Mă lupt pentru viaţa mea aici.
În regulă, Sean, vorbeşte cu mine.
Vii aici des, Hannah?
Mai lasă-mă.
Nu poate fi asta cea mai bună replică la care te-ai gândit.
- Fac conversaţie cu ea. - Nu, Sean, nu vin foarte des.
Gata?
Uitaţi-vă la tot şistul ăsta.
- Ce? - E o rocă metamorfică.
Şist verde, granat, micaşist granat.
- A, şist. - Uită-te la ea, e peste tot. Cred...
Trevor.
Du-te la perete, Trevor. Nu pot.
- Nu pot, pereţii s-au lărgit aici. - Frânghia ta e prinsă de a mea.
O să ne tragi în jos. Trebuie să îţi dau drumul.
- Ce? - Nu, Hannah.
Aşteaptă un minut, aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă.
- N-o face! - N-o face, n-o face, n-o face.
Unchiule Trevor!
L-am găsit.
Fundul e chiar aici.
Ştiai asta, nu, Hannah?
Nu?
Hannah?
Ce-i asta?
Arată ca un tunel de mină abandonat.
E vechea mină Bla'gils.
A fost închisă acum 60 ani, după marea nenorocire.
Nenorocire?
Cât de mare?
81 de morţi.
E destul de mare.
Haide.
Îmbărbătează-te.
Apare vreo mină ca asta în carte, Trevor?
Nu, nu cred.
- Hannah? - Da?
Pot să te întreb ceva?
Nu te întrebi dacă tatăl tău şi fratele meu aveau dreptate?
Să-ţi fie clar, eu nu sunt tata.
Şi lumea de care a aparţinut, nu are nimic de-a face cu mine.
Înţeleg, desigur.
Nu voiam să spun că a avut sau că va avea...
Îţi dai seama că sunt încă la program, nu?
Încă mă taxezi?
Te taxez până ajung în siguranţă acasă.
Hannah?
Ce-i aia?
- E vechiul generator de la mină. - Nu vrei să atingi ăla.
Ce faci?
Pot fi compuşi volatili acolo.
- Un generator pe cinste. - Hannah, ar putea exploda.
Nu mai trage de întrerupătoare.
Nu face asta. Nu, aşteaptă.
Pleacă de lângă chestia aia.
Bine, retrag ce-am spus.
Asta e, nu? Adică, minerii trebuiau să-şi scoată lucrurile afară cumva.
Da, şinele astea ar putea să ne ducă afară.
Hannah, câţi mineri au scăpat?
Unul.
E un început. Merg în faţă.
Ce? Nu, nu, nu.
Haide, nu te urca.
Nici măcar nu ştim dacă funcţionează.
Nu sunt sigure.
Şinele s-ar putea să nu fie sigure.
Şina arată bine. Urcă.
Nu pare sigur, Sean. Nu aş face asta.
Cred că văd ceva. E...
Spune-mi că e lumina zilei. Altfel, nu vreau să ştiu.
Nu, nu e lumina zilei.
Suntem într-un imens "şist".
Aş vrea să aibă centuri de siguranţă chestiile astea.
Îţi faci griji în privinţa centurilor?
Fii atentă.
- Hannah. - Ştiu.
- Frânează, frânează. - Nu, n-o face.
Nu o să reuşim.
Da.
Ai făcut treabă bună. Mulţumesc.
Stai locului, Sean.
Eşti bine, Trevor?
Hannah, ţi se termină şina.
Sari în căruciorul meu.
Ce?
Repede, trebuie s-o faci.
- Sari doar. - Ştiu asta.
Gata?
Şi şina ta se termină, Trevor.
- În regulă. - Ce faci?
Îţi arăt cum se salvează viaţa cuiva. Haide.
- Pot să ajut? - Bine.
Gata?
- Te simţi bine? - Da.
Din fericire, am aterizat pe moale.
Îmi eşti dator de două ori deja.
- Cine mai numără? - Eu.
A fost extraordinar.
- Ce s-a întâmplat cu voi? - Nu întreba.
Ce-i aia?
Unde te duci? Nu te duce acolo.
Despre ce vorbiţi? Ar putea fi scăparea noastră.
E o gaură în zid.
Fiţi atenţi.
Rubine.
Smaralde.
Feldspat.
Mai este.
Diamante.
Bijuterii.
Cristalele sunt formate şi găsite frecvent...
în conuri vulcanice.
Conul ăsta ar putea să ne ducă înapoi sus, nu?
Nu suntem departe de suprafaţă.
Când ieşim, îmi iau un Maseratti.
Banii nu sunt singurul lucru care contează, Sean. Şi oamenii contează.
- Cam aşa ceva. - Nu şi dacă ai un Maseratti.
Aţi auzit?
Să nu mişte nimeni.
Spune-mi că nu e ceea ce cred eu că e.
Mică potasică.
Ce e o mică potasică?
- E o formaţiune subţire de rocă. - Cât de subţire?
Păi, atât de subţire, încât cea mai mică schimbare de greutate şi presiune,
o poate face să se sfărâme.
Şi noi stăm pe foarte multă.
Doar opreşte-te. Opreşte-te.
În regulă, s-au oprit.
Vreau să vă întoarceţi exact pe unde am venit.
Foarte, foarte uşor, bine?
Păşiţi uşor.
Călcâi, deget. Te descurci.
Te descurci excelent. Foarte încet.
Bine, haide.
Asta e.
E excelent.
- Cu grijă. - Continuă.
Nu!
E mai groasă decât am crezut.
Încă mai cădem!
Ce e jos, Trevor?
Dacă ce a scris Vernes a fost corect,
tunelurile astea pot avea sute, chiar mii de kilometri.
Vernes nu avea dreptate.
Trevor, continuă ideea. Ce e jos?
Cea mai probabilă teorie e că doar se termină.
Se termină? Alte teorii nu mai ai?
Păi, zidurile tunelurilor astea s-ar fi putut eroda uşor
de la apa care încă mai curge prin ele,
oferindu-ne o stopare treptată a căderii.
- Cam ca un tobogan cu apă. - Tobogan cu apă.
Bine, asta-i o teorie.
Dar n-ar fi format apa stalagmite îndreptate fix în sus?
- O să fim făcuţi frigărui. - Şi asta e posibil.
Asta-i apă?
Da, apă.
Tobogan cu apă, tobogan cu apă.
Vedeţi că vine. Rezistaţi.
Sean! Sean!
Eşti bine, Sean?
N-am fost făcuţi frigărui.
Înoată spre stânci.
Unde-i Hannah?
Hannah! Hannah!
Rucsacul era prea greu.
Mulţumesc.
Şi acum care-i scorul?
Înapoi la unu.
Unde suntem?
Alea sunt stele?
Nu.
E doar tavanul peşterii.
Mi se pare mie sau tavanul peşterii...
... se mişcă?
Da.
Aşa pare, nu-i aşa?
Sunt păsări.
Păsări electrice.
Pare a fi Cyanis rosopteryx.
Numai că sunt bioluminescente, ca licuricii sau viermii strălucitori.
E incredibil
Marfă.
Păsări... strălucitoare.
Ai mai văzut creaturile astea?
Da, la muzeu, dar erau fosilizate.
Chestiile astea au dispărut de peste 150 milioane de ani.
- Unde se duc? - Un tunel.
Haideţi.
Sean, aşteaptă. Aşteaptă-mă.
Doamnelor şi domnilor, centrul Pământului.
Max avea dreptate.
Avea dreptate.
Max avea dreptate!
Tatăl tău avea dreptate.
Avea dreptate.
Şi tatăl tău avea dreptate, Hannah.
Amândoi au crezut
în ceva ce toată lumea le-a spus că e imposibil.
Avea dreptate.
- Ce e lumina aia? - Nu-mi dau seama.
Trebuie să fie vreo combinaţie de gaz luminescent.
Nu ştiu.
E ca un terariu.
Un terariu aflat la mii de kilometri sub învelişul Pământului.
O lume în interiorul unei lumi.
"Cascadele, care pentru o vreme îndelungată,
puteau fi auzite curgând de la distanţă...
acum se revarsă de-a lungul zidurilor canionului...
scurgându-se de-a lungul rocii fără sfârşit."
Adică, e la fel ca în scrierile lui Liedenbrock.
Adică personajul Liedenbrock a fost real?
Că a existat?
Cineva a venit aici jos. Cineva a vazut toate astea.
Cineva a ieşit şi cineva i-a povestit lui Vernes.
Cineva a ieşit?
E cea mai bună veste pe ziua de azi.
Nu vă impresionează?
Eu sunt impresionată, da.
Ciuperci enorme fosilizate.
Un fel de ciuperci gigantice.
- Tot ce e-n carte e real? - Probabil.
- Chiar şi părţile periculoase? - M-am gândit şi la asta.
Exact.
Trevor, vino repede.
- Sean? - Sean?
- Eu intru. - Da, aşteaptă.
Hei, mai încet.
Eu vă aştept acolo.
Cineva chiar a trăit aici?
Acel cineva...
... a fost Liedenbrock.
Ia uite ce de lucruri a avut.
Toate astea erau de ultimă generaţie...
... acum un secol.
Hey, Trevor.
Cred c-am găsit jurnalul Liedenbrock.
Uite.
Se pare că dincolo de copacii ăia e un fel de ocean subteran.
Da.
Nu cred că ăla e scrisul de mână al lui Liedenbrock.
E al lui tata.
Trevor?
Putem vorbi un pic?
Aici.
Aştepţi un pic aici?
Hei, cred că l-am găsit pe Max.
N-am apucat niciodată să-l cunosc pe îndelete.
Îmi doresc s-o fi făcut.
A scris ceva şi vreau să asculţi şi tu.
"14 august, 1997.
Azi, Sean a-mplinit trei ani.
Acum şase săptămâni, mi-am promis c-o să ajung la timp...
... ca să-i dau prima lui mănuşă de baseball.
Acum îmi fac griji...
... că n-o să mai apuc.
Am pornit să fac o descoperire incredibilă pe care s-o povestesc lui Trevor şi lumii.
Dar acum, aş da totul...
... doar ca să te văd cum creşti...
... şi cum devii bărbatul curajos şi iubitor...
... care sunt sigur că vei deveni.
La mulţi ani, Sean.
Te iubesc.
Tati."
Adio, Max.
Hai.
Conform jurnalului lui Max...
... suntem aici, în punga asta gigantică de aer care e-nconjurată de lavă.
Şi în perioadele de activitate seismică intensă...
- Ca aceea pe care o traversăm noi. - Exact.
Magma care ne înconjoară...
... transformă locul ăsta într-un cuptor imens.
Asta s-a întâmplat şi cu tata?
Ştiu că sunt doar un copil, dar fac faţă, serios acuma.
Stai jos.
Max plănuia să plece de-aici.
În notiţele sale scrie că temperaturile pot ajunge cu uşurinţă la 96 de grade.
Omul nu suportă mai mult de 60.
- Deja sunt 35 de grade. - Erau 28 când am ajuns noi.
- Temperatura creşte repede. - Şi ce facem?
Eu zic să urmăm planul lui Max.
Uitaţi ce-a scris:
"Analiza textului original scris de Vernes...
... mă face să cred că dincolo de ocean la nord de poziţia mea actuală...
... e un râu ca un gheizer care ar putea fi folosit pentru revenirea la suprafaţă."
Deci trebuie să traversăm oceanul...
... şi să găsim gheizerul şi să prindem o erupţie spre suprafaţă.
La suprafaţă sună bine.
E ceva mai complicat de-atât.
Ar putea fi atât de cald, încât apa s-ar putea evapora.
Cât timp mai avem?
48 de ore. 72, cel mult.
Probabil mai puţin.
Bun, deci întrebarea e:
Care-i cea mai rapidă cale de-a traversa oceanul?
Nu-l putem înconjura, pentru că dacă mergem pe jos...
N-avem timp.
N-avem timp de asta.
Scrie în carte.
Te simţi bine?
Cum mai evoluează temperatura?
A ajuns la 38 de grade.
Mănâncă-ţi trilobitul, Sean. Trebuie să avem putere.
Aşa te vreau.
Hei.
N-avem nevoie de-un catarg central?
Nu. N-avem nevoie de el.
Vântul pe care ni-l dorim e acolo sus.
Termal. E mul mai rapid decât ce avem aici jos.
Bună treabă. Ar trebui să fie suficient.
Am ceva pentru tine.
- Ce-i asta? - E o busolă.
A fost a tatălui tău.
Îmi aduc aminte de Crăciunul în care i l-a dat mama ta.
Voia să se asigure c-o să-şi găsească mereu drumul spre casă.
Şi poate c-o să te ajute şi pe tine să te întorci la ea.
- Mersi, Trevor. - Pentru nimic.
- Înseamnă mult pentru mine. - Şi pentru mine.
Ar trebui să mai ştii ceva. Aici, polaritatea e inversată.
Adică nordul e sud, sudul e nord...
... iar noi trebuie să mergem spre nord dincolo de mare.
Adică spre sud.
Exact.
Gata, se înteţeşte acum.
Bun, ţine-l. Ţine-l bine de tot.
Bun, bun, bun.
- Bun. Gata? - Da.
3, 2, 1, hai!
- Da. - Bun aşa.
Da. Aşa.
Da.
Hai, hai, hai.
Da, nu te opri.
Am plecat.
Pe mine nu mă puteţi aştepta?
Hai, urcă. Haide, haide, să mergem.
S-a întors.
Salut, micuţule.
Ai văzut norii ăia?
Da.
Curentul ne trage în direcţia în care vrem să mergem.
Ar trebui să tragem mai jos zmeul.
Nu. Sunt 42 de grade.
E din ce în ce mai cald.
Avem nevoie de toată viteza pe care o putem obţine. Îl lăsăm acolo.
E doar o mică furtună.
Nu-i mare scofală.
Ceva se mişcă în apă.
Fosfor şi plancton.
Sunt la fel ca alea pe care le-am văzut pe plajă.
Nu ştiu ce să zic. E cam mare pentru plancton.
Sean, nu suntem la Lumea Mărilor, aşa că dă-te mai în spate.
- Da? - Cred că-i un fel de peşte.
Nu.
Sunt peste tot.
Sean, ţi-am zis eu c-o să ajungem să ne antrenăm la baseball.
Ia o bâtă.
Bun. Să vedem ce ştii.
Da. Lovitură din plin.
- Sean! - Tu n-auzi nimic?
- Alo? - Sean.
- Mamă? - Cred că nu prea e semnal.
Mamă, nu te-aud.
Unde eşti?
Am plecat cu unchiul Trevor...
... la pescuit şi...
Vă distraţi?
Nu, nici să nu te gândeşti.
- Unchiul Trevor a prins unul mare. - Sean?
- Telefonul. - Sean, ştii să loveşti şi invers?
- Gata? - Da.
A ieşit din teren.
- Sean. - Ai grijă.
Gata, gata.
Sean. Nu, nu, nu.
Pleacă de lângă margini.
Ia uitaţi ce fac.
Nu pe noi ne vor. Ei vor peştii.
Ascultaţi. Sean, tu treci la cârmă, noi ne ocupăm de sfoară.
Hannah, ţine frânghia.
Sean, vrei să ne duci spre dreapta?
Poftim?
Încolo.
Haide.
- Bun. - E bine aşa.
Acum dă-i drumul uşor. Uşor.
Dă-i drumul încet.
Merge.
Ne îndepărtăm.
Eşti cel mai tare, unchiule Trev.
Asta şi încerc să spun comunităţii ştiinţifice de ani de zile.
Hannah.
Ia să văd.
Frânghiile.
- Le-am prins. - Sean.
Sean, nu face asta. Nu, Sean.
Sean!
- Nu, Sean! - Trevor!
- Sean! - Rezistă!
Să nu dai drumu'!
Nu.
Trevor?
E cineva?
Salut, micuţule. Unde suntem?
Ştii unde găsesc nişte apă?
Vorbesc cu o pasăre.
Cre' c-o iau razna.
Sean!
Stai.
Vântul l-a adus în direcţia asta.
Tot spre nord mergem?
Da, tot spre nord.
E un puşti deştept. Ştie el planul.
Sunt sigură c-o să ne aştepte lângă râu.
Hai să căutăm râul ăla.
Hei, haide, stai aşa.
Unde te-ai dus?
Bravo.
Bun.
Acum încotro?
Sudul.
E bine.
Râul e-n nord.
Bun.
Lasă-mă pe mine să-l car.
- Nu, nu, mă descurc. - Hai, lasă-mă pe mine.
- Trevor, mă descurc. - Hannah, Hannah, îl iau eu.
Hai să ne oprim un pic.
O să-l găsim
Bea asta.
- Atâta apă mai avem? - Da.
O să avem nevoie de ea. Păstreaz-o.
Hannah, bea-o.
Haide.
Jos!
- Ce naiba...? - Ce-a fost asta?
O plantă carnivoră uriaşă?
Hannah.
Hannah?
Hannah.
Rezistă.
Un punct pentru mine, nu?
Exact.
Cine le mai numără, nu?
M-am prins.
E un câmp magnetic.
Fugi de-aici.
Roci magnetice?
Nu, nu. Nu nu, nu.
Nu. Nu.
Încearcă tu să faci asta fără aripi.
Ăla e râul.
Gheizerul trebuie să fie în peştera aia.
Sean!
Unde e?
Trevor?
Ce-mi doresc să fi citit cartea aia.
Nu-l văd nicăieri.
Trevor? Trevor.
Stai aşa un pic. Ce faci?
Mă duc să-mi găsesc nepotul.
Hannah.
E numai vina mea.
Salvează-te.
Du-te acasă.
Vă aştept la râu...
... cât de mult pot.
De ce-ai făcut asta?
Pentru orice eventualitate.
Sean!
Sean?!
Sean!
Sean! Sean!
Haide!
Doamne, ce mă bucur să te văd.
Da şi eu.
- Eşti bine? - Da.
Ar trebui să mergem.
Stai, stai, stai.
- Ăla e gheizerul? - Da, acolo mergem.
Haide.
- N-ai mai văzut dinozauri? - Nu şi cu piele pe ei.
E prea rapid. N-o să reuşim.
- Trevor, ce faci? - E mică potasică.
E aceeaşi chestie prin care am mai căzut o dată.
N-are cum să te ţină.
Nici pe el nu-l ţine. Acum fugi
Trevor, nu.
Nu se sparge, Trevor.
Fugi!
- Te ajunge. - Ştiu.
Nu te opri.
Trevor, funcţionează.
Fereşte-te!
Trevor!
Tocmai mi-am amintit ceva. Urăsc munca de teren.
Trevor, haide.
A fost... Apoi ai...
Da, ştiu. Sunt foarte norocos.
Bine, încolo.
Aia, nu e bună. Aia şi mai rea.
Să mergem.
Râul. Cum ajungem la gheizer?
- Apa fierbe. - Ne trebuie ceva care pluteşte.
Orice. Am putea folosi un buştean sau...
Avem nevoie de-o barcă, de fapt.
Cine mă adjudecase?
Haide, sari.
- Cel mai bun ghid montan de pe planetă. - Să ştii că da.
Doar nu credeai c-o să mă faci să plec, nu?
Trebuie să faci mai mult de-atât.
Mă tem c-o să trebuiască să te taxez în plus pentru partea asta.
Îmi faci un cont pentru datorii?
Ce-a fost asta?
Nu e bine. Ăsta e fundul râului.
Se termină apa.
Ar fi bine să vă ţineţi de ceva.
Plimbarea asta s-ar putea să devină un pic...
... agitată.
- Toată lumea e bine? - Da.
Unde suntem?
Ce-i lumina aia de jos?
E lavă.
E magmă şi se ridică.
Parcă trebuia să fie apă în tunelul ăsta. Aburi, apă care ţâşneşte.
Am ajuns prea târziu pentru gheizer, l-am ratat.
- Ce facem acum? - Ai vreo sugestie, profesore?
Fără apă, nu avem nici aburi. Fără aburi, nu mergem nicăieri.
Locu' ăsta arată de parcă n-a fost apă aici de două, trei ore.
- Dar pereţii sunt încă uzi. - E imposibil, sunt 55 de grade.
- Trevor. În spatele tău. - Ce?
E umed.
E rece. E apă în spatele peretelui.
Trebuie să fie apă în spatele unei pungi sau într-un unui râu subteran.
Trevor, se apropie.
Ăla e magneziu.
- Alunecăm. - Câte rachete mai ai?
Trei. Ce vrei să faci cu ele?
O să dau foc magneziului. Intenţionat.
Ţineţi-vă bine.
Haide. E prea ud.
Trebuie să mă las mai jos. Mai dă-mi una.
Ţine-mă de picioare.
Haide.
O să trebuiască să mă legi. Trebuie să cobor mai jos.
Trevor, se apropie.
E bine aşa. Gata.
E ultima.
Trevor, ai grijă.
- Cum e? - Un pic mai mult.
Grăbeşte-te.
- Mai jos? - Încă un pic.
Gata, ţine bine.
Haide.
Haide, aprinde-te.
Haide, Trevor.
Tot ud e. Trebuie s-o arunc în partea cealaltă.
Ce?
Nu.
Nu!
Trevor, haide.
- Trevor, haide. - S-a aprins.
Trageţi!
- Trageţi-mă sus. - Repede.
Trageţi-mă sus.
Haide, trage.
Aveţi grijă la dinţi.
Sean! Haide!
Jos, o să ţâşnească.
Chestia asta se înfierbântă.
Ştiu!
- Ţineţi-vă bine! - Crede-mă, asta fac!
Ăla e cerul?
Ţineţi-vă bine!
- Nu mai spune asta! - Tot îmi vine s-o spun!
Ăsta e Muntele Vezuviu.
Hei, Sean, dacă te-ntreabă mama ce-ai făcut weekendul ăsta...
... să-i spui că te-am dus în Italia. - Italia?
Sean?
Ce-i? Am luat şi eu câteva mostre geologice.
Câteva mostre geologice?
Câteva kilograme, dar ce vrei? Sunt fiul unui om de ştiinţă.
Uite.
Ia asta.
Ia-o. Ne cerem scuze.
Vreţi să vă mai daţi o dată?
E-n regulă.
Orice vreţi.
Asta pentru ce-a fost?
Acum suntem chit.
Leonard, m-am întors. Nu mai face ce faci tu acolo.
Ce fac?
Îţi cauţi o slujbă.
Nu-i nevoie, pentru că ai o slujbă...
... la Institutul Asgeirsson-Anderson pentru Explorare Tectonofizică.
Asgeirsson-Anderson... Ce?
Încă mai căutăm un nume potrivit.
Dar ideea e că fluxul ridică toate bărcile.
Super.
Cred... Eu sunt o barcă?
- Da. Avem din nou treabă. - Bun aşa.
Măi, măi, măi. Ce-i cu zarva asta?
- Salut, Alan. Ce mai faci? - Bine.
- Ce mai faci? - Eu?
Mă mut în noul meu laborator.
Şi mai important, tu pe unde ai fost?
Am auzit că n-ai fost la cursul de luni şi ambii studenţi s-au plâns.
Mi-am luat o vacanţă scurtă. A fost cel mai tare lucru.
Super.
Trebuie să-mi promiţi să-mi povesteşti şi mie, da?
Nu cred c-o să am timp, dar poţi citi despre asta în Scientific American.
Scientific American?
Fără resentimente, da?
În legătură cu mutatul laboratorului şi extinderea.
Oricum îmi caut o clădire nouă.
Şi cum o să faci asta, Trevor?
Să zicem că m-a pălit norocul.
Deci de mâine o să fii canadian.
Da. Aşa se pare.
Ne-am cunoscut destul de bine într-un timp foarte scurt.
Ce-ai zice să stăm câteva săptămâni data viitoare?
Câteva săptămâni?
- Ce faci în vacanţa de Crăciun? - Nimic. Sunt liber.
Am găsit asta printre lucrurile tatălui tău.
Citeşte-o.
Atlantida, Oraşul Pierdut.
Mai vorbim noi.
Sean, ce-i aia?
- Îmi hrănesc animăluţul. - Ce animăluţ?
Sean.
- Crezi că mă lasă mama să-l păstrez? - Nu ştiu.
S-ar putea să nici nu stea aici.
- Ia uite la el. - Hei, haide.
- E problema ta. - Unde te duci?
Am nişte mâncare pentru tine. Haide. Întoarce-te.
Haide.
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & corleone @ www.titrări.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Download Movie Subtitles Searcher from www.OpenSubtitles.org