Ultimele zile de vară
Bună dimineaţa!
Rămăseserăm doar noi doi după plecarea tatei.
Zicea să-l consider pe noul lui copil
cu noua soţie, Marjorie, ca făcând parte din familie.
Şi pe Richard, fiul lui Marjorie.
În general, mama nu-l pomenea pe tata
sau pe femeia cu care se căsătorise.
Poţi veni să locuieşti cu mine şi cu Marjorie.
Dacă îţi doreşti acest lucru, putem cere o evaluare psihiatrică.
Nu. Mama e minunată.
Învaţă să cânte la violoncel.
Am întrebat fiindcă am impresia că...
Situaţia ei se agravează.
Nu cred că mama avea inima frântă din cauza pierderii tatălui meu,
ci, mai degrabă, din cauza pierderii iubirii.
Înţelegeam acel lucru de la vârsta aia
şi voiam să compensez într-un fel ceea ce-i lipsea.
Ce ai făcut?
Ai făcut-o pentru mine?
"Soţ pentru o zi."
I-am făcut un carnet de cupoane.
- Am curăţat. - "O săptămână de spălat vase."
Am făcut treabă în casă.
"Gospodar."
Era un cupon pentru masaj la umeri.
O baie cu spumă.
Am ieşit cu ea şi la întâlnire.
Un bărbat trebuie să ştie să danseze.
Când un bărbat ştie să danseze, se simte precum peştele în apă.
Unii bărbaţi îşi sprijină mâna pe umărul sau pe spatele tău,
dar e nevoie de o apăsare puternică.
Pe atunci, eram prea mic ca să înţeleg
că nu eram dotat să fiu soţ pentru o zi.
Percepeam propria inadecvare.
Îi percepeam singurătatea şi dorinţa arzătoare înainte să le cunosc.
Bună, Henry! Ce mai face mama ta?
Bine.
Sper să treacă pe aici zilele astea.
Am înţeles cine era familia mea.
Ea.
Chiar dacă însemna
să ieşim din casă o dată pe lună, ca să facem cumpărături la Pricemart.
Cred că e pe aici.
Pot să mă duc să mă uit la benzi desenate?
Bine, dar nu te îndepărta.
Sunt acolo.
BĂRBAŢll CREDEAU CĂ FEMEILE NU-Şl DORESC ASTA
Mă gândeam dacă mă poţi ajuta.
Sângeraţi.
Da, am căzut de pe o fereastră.
Să chemăm pe cineva.
Nu, nu vreau să deranjez pe nimeni.
Ai venit cu femeia de acolo?
E mama.
Pare genul de persoană care m-ar putea ajuta.
Nu ştiu ce să zic...
Întrebarea mea e dacă m-ar duce cu maşina.
Ea e mama mea, Adele.
Mamă, el e Frank. Are nevoie de ajutorul nostru.
Ai un băiat de treabă, Adele.
A fost drăguţ şi s-a oferit să mă ducă cu maşina.
S-o fi oferit el, dar...
Avem o zi plină. Nu cred că te putem ajuta.
Păcat.
Mă gândeam să prindem nişte mingi.
- Joc prost baseball. - Hei!
Poate că jucai prost.
Nu joci cu tatăl tău?
Ne vedem doar duminica.
Îmi pare rău.
Nu vă fac necazuri.
Chiar nu te putem ajuta.
Sincer să fiu,
nu se poate altfel.
Aici. Urcă în spate.
Unde vrei să mergi?
La voi acasă.
Doar câteva clipe, să-mi odihnesc picioarele.
Îmi cer scuze pentru deranj.
Am fost ocupaţi.
Frumoasă casă!
Cum preferi cafeaua?
Amară.
Cum te-ai rănit la picior?
O să fiu cât se poate de sincer, Henry.
N-am să mint.
M-am rănit sărind de la etajul al doilea al unui spital,
unde mă duseseră ca să-mi scoată apendicele.
De la închisoare. Aşa am fugit.
Când?
Azi-dimineaţă.
Ai evadat?
Iar acum te caută poliţia.
Aş fi ajuns mai departe, dar mă doare piciorul.
Ţi-aş fi recunoscător dacă m-ai lăsa până la noapte.
Ţi-aş da o mână de ajutor în casă.
Nu ţi-aş cere nimic.
Tocmai ai făcut-o.
Doar un loc unde să stau ascuns şi să-mi odihnesc piciorul câteva ore.
De unde...
De unde ştiu că nu ne faci rău?
N-am făcut rău nimănui în mod intenţionat.
Îţi dai seama că mi-e greu să cred.
Da, îmi dau seama.
Cât de departe e şina de tren de curtea voastră?
Fugind?
Şchiopătând.
La vreo 20 de minute.
Mai vine lumea pe aici. Adesea. La întâmplare.
Prieteni, comercianţi, propovăduitori.
O să încerc să fug la noapte şi, până atunci, n-o să te încurc.
Ar bate la ochi dacă nu m-ar mai vedea lumea.
Chiar şi puţin timp.
De-abia am fugit de la închisoare.
N-am de gând să mă întorc.
Sunt mai puternică decât crezi.
Sunt convins.
Şi nu voi permite ca fiul meu să păţească ceva.
E pe mâini bune.
Bun venit la Action News.
Navetiştii au ajuns cu întârziere
acasă, în după-amiaza aceasta.
Baraje ale poliţiei pe Route 73. Pe cine caută poliţia?
Pe Frank Chambers, un deţinut de la închisoarea Stinchfield,
care a evadat azi-dimineaţă.
Dle căpitan, unde e Frank Chambers?
Având în vedere că e rănit, nu credem că a ajuns departe.
Aveţi grijă că e periculos şi probabil înarmat.
Chambers se însănătoşea după operaţia de apendicită,
la etajul al doilea al acestui spital,
când, după spusele poliţiştilor, a sărit pe geam.
M-am dus să văd cum se simte, dar el dispăruse pe fereastră.
Autorităţile le amintesc telespectatorilor
că a fost un gest de disperare.
Mai ales în cazul unui deţinut ce are de ispăşit 18 ani pentru crimă.
În continuare, la ştirile Canalului 7,
cea mai caldă zi din ultimii 11 ani, din New Hampshire.
Nu s-a întâmplat aşa.
Nu e ilegal să adăpostim un fugar?
Ai un băiat isteţ, Adele.
E bine de ştiut că are grijă de tine.
O să fie bine.
Am avea probleme doar dacă l-ar găsi pe Frank aici.
Deci, nu trebuie să se întâmple.
Poate să se ascundă câteva ore, apoi pleacă.
Aşa e.
Totuşi, nu e corect să vă pun în pericol.
Dacă ar veni cineva, ar trebui să pară că v-am răpit.
De aceea va trebui să vă leg.
Doar ca să păstrăm aparenţele.
Cred că înţelegi ce vreau să spun.
- Pe cine o să... - Doar pe tine.
Henry ştie că nu trebuie să i se întâmple nimic rău mamei sale.
Nu-i aşa, Henry?
Deschide-le.
Ia un castron.
Bănuiesc că tatăl tău nu ţi-a spus nimic despre sex.
Majoritatea pune accent
pe schimbările fizice prin care o să treci curând.
E în regulă.
Ne-au explicat totul la întrunirea despre sănătate.
Mai există un aspect pe care profesoara ta nu cred că-l va explora.
Toţi se poartă de parcă amorul ar fi doar un schimb de secreţii corporale.
Mamă, ştiu despre ce e vorba.
În discuţiile despre părţile corpului şi hormoni,
lumea uită să vorbească despre senzaţii.
Există şi un alt tip de foame.
Foamea după atingerea omenească.
Dorinţa.
Nu-ţi spune nimeni cum e.
Jindul.
La ce oră pleacă primul tren de dimineaţă?
Nu ştiu.
Va trebui să ciulesc urechea.
Vineri
Prizonier evadat încă în libertate
Nu-i rău să-ţi pui întrebări.
Vreau doar să ştii că povestea nu e chiar aşa cum scrie acolo.
Cum ai evadat?
I-am spus paznicului de la spital că, dacă pleacă, o să sar pe fereastră.
A auzit ce-am spus şi a ieşit să fumeze.
Adevărul e cel mai bun mod de a-i păcăli pe oameni.
Ai fraţi sau surori?
Nu. Mama a încercat, dar...
Am o soră şi un frate vitregi.
Tata mă duce duminica cu ei la cină.
Cum de-a lăsat să-i scape o femeie ca mama ta?
S-a încurcat cu secretara.
Călătorie sprâncenată!
Bună dimineaţa!
N-o să mai avem nevoie de ea.
Dar, dacă va fi nevoie să spui că te-am legat, n-o să minţi.
N-am auzit niciun tren.
E sfârşit de săptămână.
Micul dejun?
Trebuie neapărat să guşti unul.
Bine.
Dă-mi o cheie cu clichet de 3/4.
Cheie cu clichet.
În acea zi, Frank a schimbat uleiul la maşină
şi siguranţa de la semnalizatoare.
Apoi a schimbat filtrul de la cuptor.
A verificat stiva de lemne care tocmai sosise
şi i-a spus mamei că tipul îi livra mai puţin.
După care, a spălat podeaua şi a dat-o cu ceară.
Apoi învârţi mingea.
O prinzi uşor.
Cu două degete în sus şi degetul gros, dedesubt.
Ţine-o lejer. Atât cât să nu cadă.
Şi, când o arunci,
zvâcneşte din încheietură, ca dintr-un bici.
Arunci din scurt.
Şi prinzi cusăturile când mingea ţi se desprinde de pe degete.
Îţi muşti buza când coşi.
Încerc să nu te înţep.
De unde ai cicatricea?
De la repetiţiile de dans pentru Stars and Stripes Forever.
La jumătatea repetiţiilor, au scos rampa.
Şi am bătut step până am căzut de pe scenă.
Vino încoace!
Răspunde la uşă, Hank!
Spune-le că mama nu e acasă.
Am încredere că n-o să ai emoţii şi n-o să spui nimic.
Du-te!
Bună, Henry! O căutam pe mama ta.
Îmi pare rău, dle Jervis. Nu e acasă.
Păi...
Ciudat.
S-a uitat cumva la ştiri?
Te-a lăsat singur acasă?
Nu, voiam să spun că nu poate veni la uşă.
Face baie.
Sunt pentru ea?
Da. Aveam prea multe şi nu ştiam ce să fac cu ele.
M-am gândit că le vrea mama ta.
Mulţumesc.
Sunt sigur că o să-i placă.
Să-i spui că vreau să vorbesc cu ea.
S-a întâmplat ceva?
Păi...
Henry, nu ştiu dacă ai aflat, dar e un puşcăriaş prin zonă.
A evadat de la Stinchfield.
Bănuiesc că e departe acum, dar, până îl găsesc,
mai bine nu deschide uşa fără un adult.
Vă mulţumesc că mi-aţi spus.
Să ştii că nu cred că mai e pe aici, la ora asta.
Nu uita că sunt vizavi.
Dacă aveţi probleme, sunaţi-mă.
Avea prea multe.
Te-ai descurcat bine, Hank.
Henry, de ce nu te duci să vezi ce face Joe?
E bine.
E zăpuşeală azi.
Vezi să nu i se fi evaporat apa.
Da.
Să nu mai faci asta.
Ce? Ce-am făcut?
Fiul meu nu e ajutorul tău.
Nu e complicele tău. Şi nu...
- Era doar un vecin. - Nu contează!
Nu uita care e situaţia.
Nu uit nicio clipă.
Am văzut cum te priveşte.
Ştiu ce vrea.
Încurajarea, bătaia pe umăr...
Şi eu vreau să le aibă.
Dar nu pentru aşa ceva.
N-am de unde să ştiu cine-o să vină la uşă.
Ştiu.
De acord.
Bună piersică!
Păcat că sunt prea coapte şi o să se strice.
Le putem arunca înainte să mucegăiască.
Nu. Am altă idee.
Luaţi câte o piersică.
Mulţumesc.
Umplutura e uşor de făcut. Aluatul e mai important.
Ingredientele trebuie să fie reci.
Mai ales pe-o zi aşa de călduroasă.
Dacă sună telefonul când faceţi aluatul, lăsaţi-l să sune.
Se amestecă.
Aluatul de plăcintă nu e pretenţios. Furculiţe.
Puteţi face orice greşeală, dar nu uitaţi sarea.
- Tot? - Da, până nu se încălzeşte.
Totul trebuie să fie rece.
Apoi se amestecă.
Iei cuţitul.
Trebuie să fie instinctiv.
Dacă te concentrezi prea mult pe reţetă, uiţi de senzaţii.
Ca atunci când citeşti o carte de grădinărit
în loc să-ţi murdăreşti unghiile cu pământ.
Aşa. Cu mâna.
Exact.
Nu-l frământa prea mult.
Atât cât să nu se sfărâme.
Aşa.
Acum apucăm de margine.
Cu podul palmei.
Lumea cumpără tot felul de ustensile,
dar, uneori, cea mai bună e lipită de corp.
Bine.
Se presară puţină tapioca aşa cum se presară sarea pe gheaţă.
Ca să nu se înmoaie prea tare aluatul.
Tot.
Faci un munte.
Perfect.
Momentul adevărului.
N-o pune prea repede.
Nu ezita.
Nu ştiu când au început să-i tremure mâinile mamei.
Dar, la un moment dat, nu se mai putea controla.
Ajută-mă să pun acoperişul pe casă.
Perfect.
Ar trebui să plec.
Nu se vor mai întoarce câteva ore.
E cel mai lung interval de care dispun.
Ai putea pleca mâine,
ca să ţi se mai vindece puţin copcile.
O să mă caute întruna, Adele.
Câinii ar putea simţi mirosul de sânge.
Cred că ar trebui să ţi se vindece întâi copcile.
Mai rămâi.
Mulţumesc. Am emoţii.
Trebuie să...
Înţeleg.
Stăm puţin aici.
N-a mai intrat nimeni în casă de multă vreme.
Stai să iau...
Ritm.
Ăsta era cuvântul care mă rodea,
în timp ce auzeam tot mai vag discuţia lor nocturnă.
M-am gândit la cuvântul "ritm"
şi mă întrebam dacă mama credea că Frank are aşa ceva.
Îmi reveneau în minte aceste imagini.
Mai ales acum, când noaptea nu mai era aşa de linişte.
Sâmbătă
A doua zi, Frank a reparat treapta scărilor care se desprinsese,
a uns balamaua uşii de la bucătărie ca să nu mai scârţâie,
apoi a curăţat burlanele de pe casă.
Mulţumesc.
Crede-mă,
nu vrei să aştepţi să înveţi să schimbi o roată.
Mai ales dacă eşti cu o fată alături, când se întâmplă.
Spălau rufele. El călca.
În schimb, mama îl învăţa rumba.
Doi, trei, patru.
Lasă-ţi greutatea într-o parte.
Doi, trei, patru.
La prânz, Frank s-a gândit că n-ar fi rău să facem un grătar.
Aşa că m-a trimis la cumpărături.
Ştii că, dacă bei din cutii de aluminiu, faci Alzheimer?
E adevărat?
E crima perfectă, n-o să-ţi aminteşti cum te-ai îmbolnăvit.
E ceva de făcut în oraşul ăsta?
Popice?
Popice.
Eu cred că se ascunde la cineva acasă
şi aşteaptă să se liniştească apele.
Mă obsedează imaginea lui.
Cel mai grav e că tipul n-are nimic de pierdut.
Pentru el, viaţa nu valorează doi bani.
O să-l prindă până la urmă. Ca întotdeauna.
- Henry, ce mai face mama ta? - Bine.
Nu mai cumperi conserve?
De obicei, parcă v-aţi pregăti de furtună.
E pentru o reţetă specială.
Ăsta e un aparat de ras bărbătesc.
Mama ta îl vrea pe cel roz, de pe culoarul 7.
Nu e pentru mama.
E pentru mine.
Exersezi?
Bine. Dar nu uita să-i pui mereu capacul.
CĂUTAT
Fii cu ochii în patru, da?
Mamă?
Erai un copil.
Aveam 21 de ani.
Nu ştiai ce faci.
Nu e o scuză.
De ce n-ai spus nimic?
Adele?
Henry, unde e mama ta?
Nu ştiu!
Mă duc s-o chem. Aşteaptă aici!
Am nevoie să ai grijă de Barry!
Bună, Ev!
M-a rugat să am grijă de Barry.
Ascultă, sunt cu nervii la pământ. Am nevoie să mă ajuţi.
Trebuie să plec. Îl am pe tata la spital.
Doamne, îmi pare rău!
Şi trebuie să aibă cineva grijă de Barry.
- Acum? - Da.
Mă întorc diseară.
Nu pot.
- Salut, Barry! Ce mai faci? - Bine.
Mi-au zis că tata n-o mai duce mult.
În mod normal...
N-am de ales, Adele.
Ştiu. Chiar vreau să te ajut.
Promit că o să fie cuminte.
O să fii cuminte, nu-i aşa, Barry?
Îl mai ştii pe Henry? Pe mama lui?
Şi cum v-aţi distrat aici?
Evelyn.
Te rog. Ca de la mamă la mamă.
N-aş fi apelat dacă nu eram disperată.
Doar că...
N-am pe cine să rog. Te implor.
Tu nu pleci nicăieri.
- Bine. - Mulţumesc.
Mulţumesc mult. Îţi rămân datoare.
Mă întorc la noapte. E la două ore de mers cu maşina.
Bine.
Pune-i scaunul în faţa televizorului.
Îi plac desenele.
Bine.
Hai! Te duc înăuntru!
Aşa.
Uşa!
Barry, nu mori de cald îmbrăcat aşa de gros?
Îl îmbracă de iarnă în toiul verii.
Ai venit la timp.
Ne trebuia un al treilea jucător la bază.
Barry, eu mă numesc Frank.
Exact. Frank.
Aşa.
Bine. Să vedem cum te mişti!
Nu-ţi pune mari speranţe.
Mai zi o dată.
Ridică bâta. Umerii în faţă.
Strânge bine bâta şi uneşte mâinile.
Îndoaie genunchii.
Aşa. Bine.
Când îţi arunc mingea, vreau s-o vezi.
- Să văd mingea. - Să vezi mingea.
Cu mişcări line.
Bine!
Văd mingea.
Adevărul era că, atunci când Frank arunca mingea, o loveam.
Dacă am avea mai mult timp să exersăm, am face progrese.
Eşti gata? E rândul tău.
- Nu. - Hai!
Respiră adânc.
Relaxează-te.
Aşa. Îndoaie genunchii.
Mâinile apropiate.
Aşa.
- Nu pot. - Ba poţi.
O faci. Îndoaie genunchii.
Eşti gata?
Aruncă fulgerător, Hank!
Bravo!
Două bătăi la primire şi la lovire.
Red Sox conduce cu 4 la 0.
Cleveland la bătaie în repriza a cincea.
Toate cele patru puncte pentru Red Sox, în a doua repriză.
Fraiere!
În seara asta, la ora 23:00, mai multe despre deţinutul Frank Chambers.
Psihologul nostru ne spune la ce să ne aşteptăm
din partea unui criminal fugar şi unde s-ar putea ascunde.
Despre acest lucru şi alte detalii la 23:00.
Bine, Barry.
Se pare că a venit mama ta.
- Bună! - Bună!
Cum se simte tatăl tău?
O chestie mai complicată, dar e sub supraveghere.
Te-ai distrat bine azi?
Da!
Sunt Lynn Jolicoeur, de la News Four New Hampshire.
Şi în seara asta continuăm să vă relatăm
despre evadarea din închisoarea Stinchfield a lui Frank Chambers,
un ucigaş condamnat.
Ei bine, a fost o zi grea, aşa că...
Scuză-mă, sunt de două ore pe drum,
pot să-ţi cer un pahar de apă?
Sigur.
Henry, îi aduci un pahar cu apă lui Evelyn?
lăsând puţine indicii poliţiei.
A fost dificil?
Nu, deloc. Ne-am distrat foarte bine cu Barry.
Am ieşit şi am jucat baseball.
- Doamne! I-ai dat cu loţiune solară? - Normal.
Mulţi n-o fac.
Fwah!
Da, ştiu. Mergem.
Fwah!
Doamne!
Mergem acasă. Beau doar o gură de apă.
Fwah!
cu întârzieri pentru automobilişti de Ziua Muncii.
Fwrank!
Ne uităm la televizor când ajungem acasă.
Fwrank!
Termină!
E obosit.
Erai foarte tânăr. De ce n-ai făcut recurs?
Nu ştiu. M-am gândit c-o meritam.
Dar acum n-o mai crezi.
Nu, acum nu mai contează.
N-ai putea lua prea multe. Ar bate la ochi.
Şi plecăm aşa, pur şi simplu?
Nu poţi să le spui prietenilor.
Nici n-aş avea cui să-i spun.
Nu mi te imaginez la închisoare.
Nu voi fi liber până când nu voi putea merge pe stradă, cu braţul în jurul tău.
Mi-ar plăcea.
Până când nu vom putea merge în excursii, în locuri necunoscute.
Ca nişte fugari?
Exact. Fugari.
Fostul meu soţ nu mi-ar permite să-l iau pe Henry.
Ştii ce ar însemna asta.
Ştiu.
Bine.
Am văzut o fisură sub duş,
pe unde se prelinge apa sub linoleum.
Face mucegai. O s-o tencuiesc mâine.
Nu cred că mai contează.
Ce vrei să faci?
Nu ştiu.
Eu cred că ştii.
Hai!
Spune-o!
Ce e?
Duminică
E frig?
Eşti un tip dur.
Cred că ai rezista.
E prea frig ca să cultivi ceva?
Sunt aproape numai ferme acolo.
Nu sună rău.
Bună dimineaţa, flăcău!
Bună!
Cum ai dormit?
Bine.
Mă gândeam dacă poţi să-mi faci o favoare.
O documentare strict secretă.
O documentare?
Te duci până la bibliotecă să iei o carte despre Insula Prinţului Edward?
Mama ta zice că e frumoasă.
Poţi să iei cartea, Hank?
Mergi la şcoală aici?
Iartă-mă, n-am vrut să...
M-am mutat de curând de la Chicago.
Chipurile ar trebui să încerc să stau la tata un an.
Ce s-a întâmplat?
Motivul oficial e că am o tulburare alimentară
şi ei zic că un mediu şcolar nou m-ar ajuta.
Dar, de fapt, cred că mama a vrut să scape de mine,
ca să-şi facă de cap cu iubitul ei.
Te înţeleg.
Şi la noi a venit un tip.
Şi vrea să te cari.
- Nu cred. - O să vrea.
Ca să facă ei sex.
Ce citeşti?
Despre drepturile mele legale.
Eram la o şcoală particulară fantastică,
unde îi interesa doar teatrul.
Nu-i păsa nimănui de orele de sport sau cum te îmbraci.
Nu te băteau profesorii la cap.
Era o şcoală superioară.
Dar, în ultimul moment, ai mei au decis că n-au bani suficienţi.
Nu puteau să facă un împrumut?
Au bani.
Dar mă folosesc pe mine ca pion în jocul lor absurd.
Ce e aia?
Pentru mama.
Vrea să ştie dacă ar fi frumos să ne mutăm în Canada.
Şi tu ce părere ai?
Să te muţi. Să-ţi laşi prietenii.
Te întreb fiindcă asta a trebuit să fac eu.
Şi, sinceră să fiu, mi se pare un abuz.
Nu ştiu ce să zic. Pare frumos în Canada.
Ştii dacă te iau şi pe tine cu ei?
Mama nu m-ar părăsi.
Când oamenii fac sex, le afectează creierul.
Nu mai gândesc normal.
E ca un drog.
Nu sunt sigur că e adevărat.
S-ar putea să fie nevoie de o intervenţie.
Poate chiar de o deprogramare.
- De o deprogramare? - Da.
Tipul ăsta...
E carismatic?
Se poate.
Păcat că mama ta şi tatăl meu nu s-au cunoscut
înainte să apară tipul ăsta.
Deşi, dacă ne-am fi căsătorit noi doi, ar fi fost un incest.
Mama nu prea iese cu nimeni.
Văd doar o speranţă pentru tine.
Trebuie să găseşti o cale de a-l scoate din viaţa ta.
Nu ştiu dacă e posibil.
Ori scapi tu de el, ori probabil va scăpa el de tine.
Toţi cei de aici te iubesc mult.
Mulţi nici nu te cunosc, şi te iubesc,
fiindcă reprezinţi enorm de mult.
Sunt foarte mândru că am putut face acest spectacol pentru tine
şi sper ca, la anul, să strângem şi mai multe fonduri,
ca să te ajutăm să fii într-o situaţie mai bună.
Te iubim, Mikey Neufeldt. Fii binecuvântat!
SE OFERĂ O RECOMPENSĂ DE 10.000$
La ce oră e liga feminină?
Liga feminină e marţea.
Mandy?
Salut, băiete!
Deci, ăsta e fraierul care te-a părăsit.
Nu mai poţi? Da, Chloe?
E sătul. Ţi-a fost foame, nu glumă.
Shake de îngheţată.
Aşadar...
Clasa a şaptea. Ca să vezi!
Richard se duce la preselecţia pentru lacrosse.
Nu-i aşa, Rich?
Da, probabil.
Şi tu?
Lacrosse? Sau fotbal?
Ori mai aştepţi cu fotbalul să mai pui muşchi pe tine?
De fapt, mă gândeam să mă înscriu la dansuri moderne.
Nu cred că e o idee bună.
Ştiu că mamei tale îi place dansul,
dar lumea şi-ar putea face o idee greşită.
Ar putea crede...
- Ar putea crede că eşti homosexual. - Richie.
Sau că-mi plac fetele în colanţi.
Aţi ajuns la vârsta aia.
Cred că a venit momentul să vorbim ca între bărbaţi.
Am discutat cu tata despre asta.
Înseamnă că vom discuta doar noi doi.
Nu e nevoie. Sunt pus la curent.
Sunt sigur că mama ta ţi-a spus esenţialul,
dar ar trebui să afli unele lucruri de la un bărbat.
Nu cred că e uşor fără un bărbat în casă.
Cine zice că nu e?
Mai aveţi puţin şi o să ieşiţi la întâlnire cu fetele.
Doi cuceritori!
Dacă aş mai fi în a şaptea, pentru mine, voi aţi fi cei mai drăguţi.
Naşpa! Dacă ai mai fi în a şaptea, eu nu m-aş fi născut.
Ca să nu mai zicem că ar fi incestuos.
Vorbeai serios?
Că vine un tip acasă?
- Ce-ţi pasă? - Hei!
Eşti copilul meu. Vreau să ştiu cu cine stai.
Mulţumesc.
- Pe curând! - Pa!
Henry, mama ta e o dansatoare formidabilă.
Puţini reuşesc să danseze cha-cha pe căldura asta.
Da. Muzica era cam tare.
Puţină muzică...
Parcă nu voiam să atragem atenţia.
Hai, Hank!
Următorul dans e al tău!
Mă duc la culcare.
Aşteaptă!
Voiam să discutăm ceva cu tine.
După ce a plecat tatăl tău, credeam c-o să rămân toată viaţa singură.
Nu credeam că o să mai ţin la altcineva, în afară de tine.
Mă bucur mult pentru tine.
Canada ni se pare un loc bun pentru a o lua de la capăt.
Canada?
Se vorbeşte engleza.
Şi n-ai nevoie de paşaport ca să treci graniţa.
Mulţumesc pentru documentare.
Ne-am hotărât să plecăm împreună.
O să te mai văd vreodată?
La ce te referi?
Îţi pasă de ce se întâmplă cu mine?
Poftim?
Doar nu credeai...
Plecăm cu toţii.
Serios?
Nu te-aş părăsi pentru nimic în lume.
Va trebui să renunţi la şcoală.
Şi nu poţi spune nimic nimănui.
Ne facem bagajele şi plecăm.
Şi barajele de poliţie?
Caută un bărbat care călătoreşte singur.
Nu se aşteaptă la o familie.
O familie.
Luni
- Jumătate. - Dar...
Jumătate.
Mă întorc repede.
Hank, mai sunt multe de făcut!
Ştiu. Aproape am terminat.
Ai reuşit să-l dai afară pe maniacul ăla sexual?
Nu cred că e maniac sexual.
Nu. Mai e la noi.
E simplu.
Îi spui mamei tale că te-a atins.
Nu mai e cazul.
Ne înţelegem bine.
Mă iau cu ei în Canada.
Când?
Mâine.
În prima zi de şcoală?
E el, nu-i aşa?
Sunteţi fugari.
Asta, nu?
Te simţi bine?
Am nevoie de o aspirină înainte de a pleca la drum.
- Lasă-mă să văd. - N-am nimic.
Dacă va fi să meargă între noi, va trebui să mă laşi să te îngrijesc.
Iisuse!
- Ai nevoie de tratament. - Pot să mai aştept.
S-a infectat.
Îl trimit pe Henry la farmacie. Lasă-mă pe mine.
Poţi să te duci tu.
N-am terminat de făcut bagajele.
Am încredere în tine.
Bine.
Cum te-ai furişat afară?
N-a fost nevoie.
Are încredere în mine.
Sau poate aşteptau să pleci de acasă,
ca să fugă împreună.
Ca Bonnie şi Clyde.
Ca cine?
S-a făcut şi un film despre ei.
Bonnie era o femeie plictisită
fiindcă nu mai făcuse sex de mult.
Într-o zi, a venit tipul ăsta, Clyde, şi a luat-o cu el.
Călătoreau peste tot, jefuind bănci şi trăind în maşină.
Şi ce s-a întâmplat?
În final, au fost ucişi.
Agenţii federali au reuşit să le dea de urmă şi i-au ucis într-o ambuscadă.
Când o omoară pe Bonnie,
e atâta sânge, încât mama nici nu s-a uitat.
Îţi dai seama ce ar fi s-o omoare pe mama ta în ambuscadă
chiar sub ochii tăi?
Fiind copil, pe tine nu te-ar împuşca,
dar ai vedea totul.
Ar fi traumatic.
Pun pariu că n-ai mai făcut-o.
O să fiu prima fată pe care ai sărutat-o vreodată.
Păcat că pleci tocmai acum, când am început să ieşim împreună.
Va trebui să-mi găsesc un alt băiat.
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Dacă te-ai răzgândit, trebuie să-mi spui.
Nu, nu e vorba de asta.
Mâine o să-ţi iei rămas-bun
de la toţi cunoscuţii.
Mi-am luat rămas-bun de mult.
O să pornim la drum, fără să ne uităm înapoi.
Vor fi baraje de poliţie şi graniţe.
Ştiu.
Dacă nu vrei s-o faci, spune-mi.
Vreau s-o fac.
Mai mult decât orice pe lumea asta.
Atunci, ce e?
După naşterea lui Henry,
corpul meu a uitat
cum se face.
Prima oară, m-am sculat cu nişte crampe îngrozitoare.
Am simţit cum alunecă ceva din mine. Era minuscul.
Dacă aş fi reuşit să-l ţin mai strâns...
Ştiu că e o perioadă dificilă şi dureroasă pentru voi.
Doctorul a zis că se întâmplă mai des decât se crede.
Eram tânără. Puteam să mai încerc.
Încă de două ori...
Am început să am greţuri şi să-mi crească burta.
Sărbătoream.
Începeam să pregătim camera copilului.
Dar mă trezeam trădată de propriul corp.
Nu...
Nu, nu!
A patra oară,
ne învăţaserăm minte şi nu mai sărbătoream.
Nu le mai spuneam prietenilor.
Şi nu ne mai gândeam la nume.
Nici nu pregătiserăm geanta pentru spital,
când au început contracţiile.
Bine. Împinge de două ori. Hai!
Opreşte-te! Respiră.
Încă o dată! Încă o dată! Gata.
- Ultima împingere puternică. - Suntem aproape. Hai!
- Împinge! - Iese!
Reuşiserăm.
Ce e?
Cred că li se făcuse milă de mine.
O înfăşaseră într-o păturică roz şi îi puseseră un scutec.
Singurul pe care avea să-l poarte.
În timp ce priveam acea fetiţă frumoasă,
cu gene lungi,
cu năsucul tatălui ei şi bărbia mea,
cu o guriţă mică ce n-ar fi respirat niciodată,
am ştiut că nu va mai fi nimic de spus.
Nicio încercare.
Eram terminaţi.
Lumea devenise un loc plin de cruzime.
Am încetat să mai ies la plimbare.
Nu mai ieşeam din casă.
Nu puteam nici să deschid geamul noaptea.
În cele din urmă, când a plecat Gerald,
am înţeles.
Devenisem o prizonieră.
Am venit eu să te salvez, Adele.
Asta o să fac mâine.
Nu pot...
Nu pot să-ţi dăruiesc o familie.
Mi-ai dăruit deja.
La sfârşitul după-amiezii,
totul fusese împărţit meticulos
în lucruri esenţiale şi lucruri la care urma să renunţăm.
Deşi n-avea niciun rost, dar aşa părea firesc,
am făcut curăţenie în camere.
E al meu?
E fiul meu?
Fraiere!
Mandy?
Mandy, iubito?
Nu!
Marţi
Tata
Bună dimineaţa!
Eşti bine?
Da.
Îmi spui unde mergi?
Mă plimb în drum spre casă.
Urcă.
Ai tăi or fi îngrijoraţi.
E doar mama. Nu e îngrijorată.
Ca să fim siguri, o să te duc cu maşina.
Nu e nevoie.
Doar nu vrei să te arestez!
Azi începe şcoala, nu-i aşa?
În ce clasă eşti?
Bănuiesc că în a şasea.
- A şaptea. - A şaptea.
Fiul meu începe clasa a cincea.
Deşi nu prea cred că-i bagi în seamă pe cei de vârsta lui.
Ce căutai pe străzi?
Uitasem ceva acasă, la tata.
Dar plecase la serviciu.
Mulţumesc că m-aţi adus.
Nu.
- Ce vrea? - Nu ştiu.
L-am găsit pe drum.
Ştiaţi că plecase de-acasă?
A zis că se întoarce repede.
Trebuie să fie la şcoală peste câteva minute, nu?
Sigur că da.
Vă mulţumesc că l-aţi adus.
Plecaţi undeva?
Călătoriţi undeva?
Nu.
Duc câteva vechituri la vânzare în consignaţie.
Să vă ajut?
Nu e nevoie.
Nu vreau să vă reţin de la datorie.
Nu.
Cred că nu e niciun pericol pe străzi acum.
Aia e cea grea.
Frumoasă casă!
Curată.
Asta?
Nu glumeaţi. Ce-aveţi aici?
Ustensile vechi de bucătărie.
Hei!
Vă mulţumim pentru ajutor.
Cu plăcere.
Ştii să strângi mâna, partenere.
Vă doresc o zi bună, dnă!
A bănuit ceva?
Nu ştiu.
Trebuie să plecăm imediat.
Ia-l pe Henry cu tine la bancă. Eu termin aici.
- Hei! - Ce e?
O să reuşim.
Bine.
Bună, Henry! Mă bucur să vă văd.
Trebuie să semnaţi.
Desigur.
Adele?
Nu trebuia să fii la şcoală?
Are programare la dentist.
În prima zi de şcoală?
Mă dor dinţii.
Scuze.
Adele e acasă?
Se întoarce imediat.
L-a dus pe băiat la şcoală.
I-am adus ceva în semn de mulţumire.
O să-i spun că i le-aţi adus.
Vreţi toată suma în bani lichizi?
Da.
Când e vorba de sume aşa de mari, e nevoie de aprobarea şefului.
Mă întorc imediat.
Chiar trebuie...
Sunteţi un prieten?
Am venit să repar câte ceva.
N-ar fi trebuit să încerc să scot aşa de mulţi bani.
Ar fi trebuit să cer doar jumătate.
Nu-i nimic.
Sunt doar prevăzători.
- Bună, Adele! - Bună!
Voiam să mă asigur că nu ai probleme.
Nu.
E totul în regulă.
Pleacă undeva?
Nu ştiu. Aşa pare.
Atunci, ar trebui să-i cer înapoi tigaia, dacă pleacă mai multă vreme.
Nu se întâmplă foarte des
ca cineva să retragă o sumă aşa de mare.
În mod normal, transferăm fondurile mari.
Clienţii noştri preferă cecuri.
Da, eu...
Da.
Da...
Nu prea mai ies în ultimul timp şi...
Au zis unde pleacă?
Eu am venit doar să repar unele lucruri.
Ar putea părea suspicioasă o asemenea retragere în bani lichizi.
De fapt, ne-am făcut bagajele.
Ne golim contul în bancă
şi fugim peste graniţă.
Ca Bonnie şi Clyde.
Cum să nu!
Hai, Muriel, să nu-i lăsăm să aştepte.
Hai să mergem!
Intraţi în casă! Hai!
A sunat tatăl lui Henry şi a lăsat un mesaj.
I-ai lăsat vreun bilet?
Voiam să ştie că sunt bine.
- De ce ai făcut-o, Henry? - Trebuie să plecăm imediat.
Vreau să-mi mai văd o dată camera!
Nu, Henry! Trebuie să plecăm!
Ascult-o pe mama ta!
Henry!
Nu te teme!
Ce facem?
Unde ne ducem?
Trebuie să te scoatem de aici.
Nu.
Am înconjurat zona.
Deschide uşa încet!
Ieşi cu palmele deschise, la vedere, deasupra capului.
Eşti un băiat bun, Henry.
Dacă-ţi spune cineva altceva, nu-ţi pierde vremea cu el.
Aş mai sta 20 de ani închis pentru încă trei zile cu tine.
Deschide uşa încet!
Mâinile deasupra capului!
Ţine-le sus!
- Mâinile deasupra capului! - În genunchi!
- Jos! - În genunchi, acum!
Mâinile la ceafă!
Gata, l-am prins! Duceţi-vă înăuntru!
La bucătărie.
Trebuie să vă facem nişte analize.
Nu te teme, fiule. Nu păţeşte nimic mama ta.
L-am prins pe tip.
N-o să vă mai facă rău ţie şi mamei tale.
Dnă, uitaţi-vă aici, vă rog!
- O să tai banda. - Mă auziţi?
L-au acuzat de răpire.
Când a auzit mama,
s-a dus la procuror cu mine, ca martor,
ca să-i explice că nu avusese loc nicio reţinere ilegală.
Nu ne-a făcut rău. E un om bun.
A fost bun cu fiul meu.
A omis să spună că erau îndrăgostiţi.
Adele, nu sunt simple situaţiile astea.
Pot apărea complicaţii.
Pot trece câţiva ani până să pui lucrurile cap la cap.
Înainte de a pune aceste declaraţii la dosar,
poate vrei să te gândeşti mai bine la ce s-a întâmplat de fapt.
Ascunderea fugarilor e un delict major, care nu e trecut uşor cu vederea.
În plus, ar însemna încurajarea minorilor la încălcarea legii.
Ai putea pierde custodia băiatului.
Lui Frank i-au dat 10 ani pentru evadare şi 15 ani pentru răpire.
Mama a încercat să-l viziteze o dată, dar i s-a spus că e la izolare.
Îi scria lui Frank, uneori zilnic, dar nu primea niciun răspuns.
În cele din urmă, a sosit un pachet
cu toate scrisorile ei, cu ştampila închisorii.
Nu fusese deschisă niciuna.
A sunat ca să se informeze, dar i-au spus că Frank fusese mutat.
În mai puţin de o lună, mama i-a cedat tatălui meu de bunăvoie custodia mea.
Nu prea ştia ce să-mi spună.
În general, păstra tăcerea.
Fusese scris totul în ziare.
Când mergeam s-o văd pe mama, se făcea că e ocupată.
Zicea că are de dat telefoane, că are treabă...
Cred că prezenţa mea o făcea să se simtă stingherită.
Îi amintea în mod ciudat de ceea ce lipsea.
Se aveau doar unul pe celălalt.
Era suficient.
În clasa a XI-a,
nu mai aducea nimeni vorba despre ce se întâmplase într-a şaptea.
Pentru prima oară, puteam spune că am o prietenă.
Voiam să discut cu tine despre ceva.
Te rog, tată. Ne simţim aşa de bine acum...
Toată lumea vorbeşte despre o pasiune sălbatică, nebunească...
Aşa se întâmplă în cântece.
Aşa a fost şi cu mama ta.
Era îndrăgostită de iubire.
Punea suflet în tot ce făcea.
Era o femeie minunată.
Nostimă.
Foarte frumoasă.
Un bărbat mai bun ar fi rămas s-o ajute să depăşească starea de tristeţe.
Dar eu n-am rezistat.
Voiam o viaţă normală.
Nu ştiu dacă în ultimii ani am reuşit să repar ceva,
dar îmi pare rău că v-am părăsit.
Nu-i nimic.
Mă duc să cer nota.
A doua zi, când i-am spus
că aş vrea să mă mut înapoi la mama, în ultimul an de liceu,
n-a comentat.
Acolo, în bucătăria mamei, în ultima vară de-acasă,
am încercat prima oară să gătesc ceva la cuptor.
Dragă Henry,
sper să-ţi aduci aminte de mine.
Am petrecut Ziua Muncii împreună o dată.
Cele mai frumoase cinci zile din viaţa mea.
M-am întrebat adesea ce-ai devenit şi cum arăţi.
Într-o zi, am văzut întâmplător o plăcintă care-mi părea cunoscută.
Henry primeşte nota maximă
Şi iată-te!
Sunt mândru de tine.
Voi înţelege dacă vei prefera să nu răspunzi la scrisoare.
Totuşi, urmează să fiu eliberat în curând.
Nu mai sunt tânăr, dar sunt sănătos.
Şi mi-ar plăcea să trăiesc aşa cum am discutat
în acel sfârşit de săptămână, când credeam că vom fi o familie.
Probabil că mama ta s-a recăsătorit.
Dar, în caz că a rămas singură,
voiam să te întreb dacă pot să-i scriu o scrisoare.
Jur
că mai degrabă mi-aş tăia mâna, decât s-o fac pe Adele să sufere iar.
I-am scris în aceeaşi zi
şi i-am zis că o găsea uşor pe mama.
Locuia la aceeaşi adresă.
Mi-am petrecut jumătate din viaţă îngrijorându-mă că mama
nu va mai putea ieşi singură în lume.
Dar se pare că nu era nevoie.
RETAIL SUBTITLE Driv3r @ Titrări.ro