Subtitrarea: Florin-Iulian HRIB
E o chestie nostimă...
Oricît de mult ai decădea, tot mai există un bine şi un rău...
şi întotdeauna sfîrşeşti prin a alege.
Mergi pe o cale, încercînd să trăieşti împăcat cu tine însuţi...
Sau mergi pe cealaltă, hoinărind în continuare,
însă eşti mort, deşi nu realizezi încă.
Iartă-ne, Doamne, greşelile...
precum şi noi iertăm greşiţilor noştri!
În numele Tatălui şi Fiului şi Sfîntului Duh!
Amin!
SUPRAVIEŢUITORUL
Vizionare plăcută! (HIF)
Mergeam prin Texas, în drumul meu spre Mexic.
Aveam nevoie de ceva timp să mă ascund.
Mi-am petrecut cea mai mare parte a vieţii ţinîndu-mă de şmecherii.
Beat sau treaz... n-am de ce mă plînge...
chiar dacă mi-am mînjit mîinile uneori!
"Jericho"... era un oraş împuţit, cam la 50 de mile depărtare de graniţă.
Străzi murdare, clădiri rablagite...
Un lucru era sigur: nu l-ai putea găsi nicăieri pe hartă.
Pentru cei mai mulţi pioni, eram un orăşean.
Îmi place să simt pavajul sub picioare
şi să văd lumini strălucitoare după ce soarele apune.
Mi-am închipuit că orăşelul ăsta era unul din acele locuri
în care opreşti pentru benzină, mănînci ceva,
iar dacă rămîi blocat, poate-ţi petreci o noapte.
Apoi am privit-o pe ea...
şi de-atunci a început toată distracţia!
Nu-i o idee bună să te uiţi la femeia d-lui Doyle, în felul ăla...
Mi-amintesc că un tip mi-a spus odată că asta-i o ţară liberă.
Jacko, tipul ăsta crede că-i o ţară liberă!
Acum eşti liber să pleci...
Biroul şerifului e chiar acolo, în caz că vrei să faci vreo plîngere.
Ai faruri lipsă!
Am văzut totul, prin fereastră.
Ştii ce o să fac?
Absolut nimic!
Dar ştiu ce ar trebui să faci tu.
Ar trebui să-ţi scoţi roata de rezervă, să ţi-o pui la maşină...
şi să pleci din oraş!
Nu-i aşa, Bob?
Trebuie să-l scuzi pe bătrînu` Bob. Nu e prea vorbăreţ.
Stai aşa! Lasă-mă să-ţi spun ceva!
Dacă ai de gînd să mai stai pe-aici, să nu vii la mine după ajutor!
Eşti pe cont propriu aici. Deja avem un tip în vitrină, la cioclu.
Fă-ţi o favoare: mai întîi, ia-ţi o armă de foc!
Primul client pe care-l văd în toată săptămîna asta!
Vrei un whiskey sau o bere? Altceva nu prea am ce să ofer.
Whiskey.
Nu sînteţi în prohibiţie?
Ooh, nu prea ne pasă nouă de chestia asta pe-aici.
- Aveţi vreun telefon în locul ăsta? - Pe cine vrei să suni?
Pe mama!
Sigur, avem telefoane, dar nu mai merg...
din moment ce nu avem operator la centrala telefonică.
Aveţi electricitate?
Mda, avem asta.
Merge pe generatoare cu gaz. Sper că o să mai meargă...
N-a mai rămas nimeni să le repare, în caz că se strică.
Ca să fiu sincer,
majoritatea a ceea ce s-ar putea numi "oameni decenţi" au tulit-o de aici.
Nu a mai rămas mare lucru; e doar un oraş fantomă.
Al naibii şerif...
face profit doar stînd la mijloc şi luînd şpagă de la ambele părţi!
Cred că d-l Doyle l-a cumpărat primul...
sau poate că a fost Strozzi.
Cine-i Strozzi?
E cealaltă bandă de-aici.
Strozzi şi băieţii lui italieni.
Amîndouă bandele au preluat oraşul, i-au gonit pe oamenii cumsecade...
Au venit din acelaşi mare oraş, dar nu prea se plac unii pe alţii.
Contrabandişti!
Strozzi e la Sweetwater şi Doyle - în jos, la Alamo.
Pe mine mă lasă în pace, pentru că îmi văd de-ale mele.
Ei cred că-s nebun!
Ce naiba faci?!
Mă duc să-i văd pe băieţii care mi-au distrus maşina...
să vorbesc puţin cu ei...
Nu am avut parte de o primire călduroasă...
dar începeam să cred că poate e ziua mea norocoasă.
Un escroc pe post de şerif şi două bande de contrabandişti care se urăsc.
De jucam cum trebuie, puteam face rost uşor de nişte bani şi-apoi s-o tai de-aici.
Doamnă...
Toţi de aici se tem.
Singurul lucru pe care o să-l găseşti...
este moartea.
Credeam că am fost destul de clar...
la cine poţi sau nu poţi să te uiţi cît timp eşti pe-aici.
Aia-i proprietatea d-lui Doyle.
Am venit aici ca să te văd pe tine.
- Mda? - Mda...
Nu ţi-ai reparat încă maşina?
Stau cam prost cu banii.
Mă întrebam dacă n-ai putea să mă ajuţi să plătesc pagubele.
Presupun că va trebui să mă omori.
O să doară dac-o fac.
Spuneţi-i d-lui Doyle că de-ar fi angajat băieţi mai deştepţi...
nimic din toate astea nu s-ar fi întîmplat!
Totul e legat de băutură. Contrabanda dinspre Mexic trece pe aici.
Sîntem o părticică din operaţiunea familiei din Chicago.
Deci, ce-i aici e similar unui război civil, doar că acum avem un armistiţiu.
Părerea mea e că armistiţiul ăsta nu o să dureze,
mai ales după ce Hickey se întoarce.
De-asta eşti tu aici.
Cine-i Hickey?
Hickey este mîna dreaptă a lui Doyle. E un dulce tipul ăsta.
Arată de parcă l-a sculptat cineva pentru cina de duminică.
Vorbeşte cam aşa:... Las-o baltă!
Dar tu? Ai un nume?
Smith.
Smith şi mai cum? Ai şi un prenume?
John.
- John Smith... În regulă. - Asta-i bună!
Eşti fugar?
- De unde eşti, d-le Smith? - Din est.
John Smith din est.
Am auzit că vrei să mă vezi.
Da, aşa-i.
Care-i problema? Am întrerupt ceva important?
Îşi făcea unghiile...
Aceasta e Lucy.
Este o fată cu-adevărat drăguţă.
Are o gură cam mare, dar şi-o va ţine închisă
şi se va purta frumos acum, nu-i aşa?
Lucy, vrei să-l duci, te rog, pe d-l Smith în camera sa?
Deci, presupun că Strozzi şi-a angajat alt vagabond.
- Ţi-ai dat seama de tot, nu? - Mda, sînt ghicitoare-n stele...
Nu-ţi face griji: munca pentru Strozzi are nişte avantaje. O să-ţi adori camera!
Fufa provenea tocmai dincolo de oraşul Cicero.
Strozzi mi-a spus că i-a fost trimisă aici ca să-i ridice moralul...
Era prima oară cînd auzeam denumirea asta...
Încearcă să nu faci prea multă gălăgie aici, bine?
Camera mea e chiar dedesubt.
O să-ncerc să nu fac prea mult zgomot cînd o să sar în sus şi-n jos pe pat!
Masa de duminică era un adevărat eveniment.
Deşi Strozzi conducea doar o mică gaşcă,
totuşi încerca să arate ca şi cum ar fi fost cineva important în Chicago.
Avea o armată de 20 de pistolari.
Din cîte am văzut eu însă, majoritatea erau nişte tăntălăi.
Totul era ca într-un roman de doi bani.
- Cum e mîncarea? - Bună.
Am adus bucătăresele astea din Chicago. Mîncarea de-aici era groaznică!
- E bună, ai? - Mda, îmi place usturoiul.
În regulă.
- Ce-i asta? Nimeni nu mă aşteaptă? - Ai întîrziat.
Am avut nişte treburi importante.
În timp ce tu-ţi făceai afacerile tale "importante", s-au petrecut nişte lucruri.
De-acum avem un nou angajat.
D-le Smith, acesta este Giorgio Carmonte.
L-a ucis pe Finn, cel mai bun om al lui Doyle, după Hickey.
Nu, zău?! Ştiu totul despre asta.
- Şi tu l-ai angajat! - Mda.
Cum crezi că arată asta într-un armistiţiu?
Vrei să-l scoţi din sărite pe Doyle? În plus, cine dracu-i el?!
Oamenii lui Doyle se tem de el.
La naiba, era în oraş de 20 de minute şi a ucis deja pe unu` dintre ei!
Doyle n-o să facă nimic cît timp Hickey e plecat din oraş.
Singurul lucru pe care gîndacu` ăla-l poate încerca...
e să-l angajeze pe tipu` ăsta pentru el!
Nu-mi place.
Nu-mi plac schimbările făcute în ultimul minut
şi nu-mi plac feţele noi!
Dacă ai o problemă cu mine, Giorgio, rezolv-o cu şeful tău!
Eu doar lucrez aici.
Aşa că am decis să renunţ la camera mea gratuită.
Văzusem realitatea, iar tipii ăştia erau foarte departe de ea.
Nu eram sigur dacă pregătea un coşciug şi pentru mine...
sau dacă voia doar să-mi mulţumească pentru clienţi.
Ei, ia uite cine-i aici!
Ultima dată cînd te-am văzut tocmai voiai să vorbeşti cu nişte tipi.
Din cîte-am auzit, imediat dup-aia, unul din ei a murit.
Conversaţia a cam luat-o la vale.
Nu-i aşa, Bob?
Nu vorbeşte el prea mult, dar aude foarte bine.
Ai o cameră pe care poţi să mi-o închiriezi?
Mă mir că nu stai cu prietenii tăi la Sweetwater...
Am o cameră la etaj. Adevăru-i că mi-ar prinde bine banii.
Ai un nume?
Al meu e Joe.
Bine, Joe.
Îmi spui cînd ăştia se termină şi îţi mai dau.
Da, domnule!
- Aveţi fete de închiriat în oraşul ăsta? - Pe toţi dracii, da!
Doar eşti în vestul Texasului...
După colţ, a treia uşă pe stînga.
Cu siguranţă ţi le poţi permite...
Îmi aduci aminte de un tip care obişnuia să treacă pe la mine...
cînd lucram în New Orleans.
Semăna foarte mult cu tine. Ai fost vreodată în New Orleans?
Era drăguţ. Nu era aşa tăcut ca tine, totuşi...
Aş zice că voi doi păreţi fraţi. Doar că el avea tatuaje.
Cred că era marinar.
Dar... nu...
Şi obişnuia să vină la mine în fiecare vineri sau sîmbătă noaptea.
Îl chema Clarence.
M-am distrat mult în New Orleans.
Regret că am venit în oraşul ăsta jalnic.
Aici n-ai ce face.
Aşa că am luat tot felul de lecţii de dans imaginabile...
pentru că am vrut... să ajung dansatoare...
şi-aşa am ajuns aici, pentru că s-a închis sezonul...
Ieşiţi de-aici, fetelor! Mişcaţi-vă! Plecaţi!
- N-am nimic de-a face cu asta. - Ce?
- N-am nimic... - Cine mi-a înscenat asta? Cine?!
M-au obligat! Spuneau că mă omoară! N-am avut de ales...
Dă-mi un nume!
Dă-mi un nume, fir-ar să fie!
Era un tip care lucra pentru Doyle.
Era din gaşca lui Doyle.
- Te rog, nu le spune că ţi-am zis! - Taci!
Te rog! Îmi pare rău!
Numele ei era Wanda.
Faptul că m-a trădat nu a fost ceva personal.
Încerca şi ea să trăiască într-o lume în care peştele mare îl înghite pe cel mic.
Haide!
Cînd a apărut poliţia, eu eram de mult plecat...
Dar şeriful nu m-a dezamăgit.
A investigat totul...
apoi a arestat-o pe tîrfă.
M-am dus la Red Bird şi l-am întrebat pe moşu` ăla ţăcănit care ţine localul
unde te-aş putea găsi.
Încotro mergem?
La o întrunire în afara oraşului. Strozzi îi vrea pe toţi acolo.
- O să mai ţină o altă cuvîntare? - Nu prea mă ţine el la curent.
Giorgio se comportă mereu de parcă el ar fi liderul...
fiindcă-i fiul unui om important: şeful lui Strozzi din Chicago.
Strozzi şi Giorgio sînt veri, în realitate. Strozzi nu recunoaşte, însă.
Nu-i familist.
Ce relaţie ai tu cu el, atunci?
Slim's era la 20 de minute de mers prin deşert.
Două etaje de lemn în mijlocul pustietăţii.
Părea un loc în care specialitatea casei ar fi fost friptura de pui.
Strozzi mi-a zis că Giorgio şi ceilalţi tipi...
au spiritele cam încinse în legătură cu banii pe care-i primeşti.
Giorgio nu te place prea mult, în caz că n-ai observat.
De ce un tip şi-ar trimite iubita să mă caute?
Strozzi îşi închipuie că n-aş fi atît de proastă...
încît să fac ceva deplasat, aşa că m-a trimis pe mine.
Păi, asta trebuie că te face să te simţi mîndră, într-adevăr...
Încetează cu rahaturile, da?
Primesc destule de la Strozzi, mersi!
Eşti sigură că nu eşti aşa proastă încît să faci ceva deplasat?
Sînt doar curios.
Iubitul tău are un prenume?
Mda, dar numai în dormitor.
Ca de obicei, încerca să pară tare...
dar oricine putea să vadă că-i subţire ca hîrtia...
Chiar şi cu un tip de mîna a doua, ca Strozzi, ea era depăşită pînă peste cap.
Cristoase, da' v-a luat ceva timp s-ajungeţi!
Pupa-m-ai în cur!
Plouă afară, Giorgio. E greu şofatul prin ploaie.
Cum a zis şi el, ce v-a luat atîta?
Poate nu auzi prea bine... PLOUĂ!
Ştii ceva, începi să devii o poloneză tot mai şmecheră, pe zi ce trece...
şi nu prea mai e aşa drăgălaş!
Ştii ce se-ntîmplă cu damele poloneze şmechere?
Le sînt tăbăcite cururile alea şmechere!
Cînd eram la bordel, Doyle a trimis doi tipi să mă viziteze.
A trebuit să-i ucid pe amîndoi.
Ai ucis încă doi oameni de-ai lui Doyle?!
E căcat sau e adevărat?!
Nu dau 2 bani pe Doyle!
Dacă a mai pierdut 2 oameni în seara asta, atunci e o veste bună.
Doyle ăsta încearcă să mă facă supralicitînd propriilor mei furnizori.
Nenorocitul!
Eu încerc să fac afaceri cu el, da'-i nasol.
Avem un transport din Monterrey, săptămîna viitoare.
D-l Doyle... are unul mîine.
Ăsta e locul unde vei începe să-ţi cîştigi plata.
Sînt 5 camioane. Poate 200 de lăzi într-unul.
Noi le livrăm cu 200 de parai pe ladă; rezultă 200.000 în registrele noastre.
Plus, ştii care-i adevărata cireaşă de pe tort?
Punem mîna pe camioanele lui Doyle!
Ştii doar ce greu e să cumperi un camion în Mexic...
Am traversat graniţa cu vreo două ore înainte de ivirea zorilor.
Strozzi avea un plan prin care credea că o să dea bine în faţa bossului din Chicago.
Implica jaf, crimă, corupere a militarilor...
şi plasarea mea chiar în faţa armelor.
Cine naiba eşti tu?
Cred că acum ar fi cazul, băieţi, să vă predaţi.
Prieteni, întoarceţi armele!
- Ce dracu-i asta?! - Ţi-am zis că nu ne putem încrede-n ei!
O să-l trimit pe Smith înapoi cu Santo, să-l supravegheze pe Doyle.
Tu stai cu camioanele pînă cînd ajung la Matamoros.
Omorîţi-i!
A fost un masacru.
Nu puteam zice că-mi pare rău, dar era un mod crud s-o mierleşti aşa.
Nu ştiu cît de credibilă va fi ea ca martor.
E cam vagaboandă. S-ar putea să fie aici în scopuri imorale...
- Cît costă să o scot de-aici? - O sută ar trimite-o în drumul ei imediat.
Mă gîndeam cum de oamenii lui Doyle ştiau că eram la bordelul acela.
Îmi închipui că adjunctul d-tale m-o fi auzit seara trecută la Red Bird...
a venit aici şi ţi-a zis despre asta, iar d-ta ai vîndut informaţia lui Doyle.
Cum mă descurc pînă aici, d-le şerif?
Eşti un tip foarte suspicios. Nu-i aşa, Bob?
Poate am fost cam dur cu tine aseară. Poate te-am plătit prea puţin.
În locul tău, m-aş căra de-aici.
Oamenii lui Doyle vor crede că mi-ai dat un pont.
Aveţi vreun autobuz ce trece prin oraşul ăsta?
Mda. La prînz, în fiecare zi.
Să te asiguri că ea va urca în el.
Am o informaţie pe care s-ar putea să vrei s-o vinzi d-lui Doyle.
O va afla şi el în curînd, oricum, dar ai putea fi d-ta cel care i-o dă.
Un transport de băutură, pe care trebuia să-l primească din Mexic,
a fost jefuit de nişte bandiţi.
Un pont ca ăsta trebuie să valoreze cel puţin o miară.
Ar fi bine să ai dreptate,
pentru că dacă Doyle îl trimite pe Hickey după mine...
el va veni direct la tine.
Tot aud despre Hickey.
Sună ca şi cum ar fi un tip tare înfricoşător.
Să-ţi spun eu cît de înfricoşător.
Se spune că atunci cînd avea 10 ani
a luat un cuţit de măcelar şi i-a tăiat gîtul lui taică-su...
de la o ureche la alta!
Apoi l-au vîrît într-un orfelinat. La 15 ani l-a ars din temelii!
Doar să te asiguri că-mi marchezi jumate din mia aceea.
Cred că tu şi cu mine ar trebui să vorbim.
Nu cred că oamenii ăştia te apreciază.
Vrei să fii eroul meu?
Credeam că eşti doar un tip care face totul pentru bani.
Chiar sînt un tip care face totul pentru bani.
- Te-a văzut cineva urcînd aici? - Nu.
Să mă aprecieze? Nu ştii nici pe jumătate care-i treaba.
Nu-s obligată să-i suport pe nenorociţii ăştia.
Mă-ntorc în Chicago cu prima ocazie.
Ce-i aşa amuzant?
N-o să pleci nicăieri.
Doar faci puţină gargară.
O, da? Ai auzit cum vorbea Strozzi cu mine?
Slinosul ăla... La naiba cu el!
Strozzi e plecat din oraş azi.
La fel şi Giorgio.
Şi?
Ţi-a zis Strozzi că mă plăteşte cu mulţi bani?
S-ar putea să pui şi tu mîna pe o parte din ei...
O să-mi spui de ce ai face un lucru atît de drăguţ?
Fiindcă-s băiat drăguţ...
un tip dulce...
Mda, sigur.
Cum spuneam...
Nu cred că ăştia te apreciază.
Eu cred că eşti o fată foarte isteaţă.
Auzi chestii... vorbe din interior.
Eu sînt un tip căruia îi place să aibă...
toate informaţiile pe care poate pune mîna...
aşa că, dacă-mi dai ponturi din interior...
îţi voi da o sută sau aşa ceva pe săptămînă...
dar rămîne doar între mine şi tine.
Strozzi şi Giorgio urmau să se întoarcă a doua zi,
dar am mirosit că banii serioşi urmau să vină din asocierea cu banda lui Doyle.
Ei au făcut prima mutare.
D-l Doyle vrea să lucrezi pentru noi full-time.
Nu-s sigur că îşi permite.
- Încearcă-mă! - O mie de dolari.
Pe săptămînă sau pe zi?
Mă mir că nu eşti supărat pe mine.
Credeam că-mi porţi pică, fiindcă ţi-am ucis trei gagii.
E unicul remediu pe care-l ştiu pentru prostie.
Hei, gogomane! Adu-ne marfa ta cea mai bună!
Da, mister Doyle. Imediat, domnule!
Ştiu că deja ai un job; lucrezi pentru Strozzi...
dar îmi închipui că eşti genul de om care merge la cine licitează mai mult...
exact ca mexicanii ăia, care ar fi trebuit să-mi păzească băutura.
Strozzi a fost în spatele tărăşeniei, nu-i aşa?
Cum ţi-ar plăcea să-l omori pe Strozzi şi pe golanul ăla mic, Giorgio?
Din ce-am auzit eu, un tip ca tine...
ţie nu-ţi pasă decît de bani, corect?
O spun ca pe-un compliment. De-aia sîntem toţi aici.
Unde-i Hickey?
Ai auzit de Hickey, ha?
Am auzit că vorbeşte cam ciudat.
Mda. Păi, aşa vorbeşti cînd cineva îţi taie faţa...
şi îţi vîră un spărgător de gheaţă în căsuţa vocală.
Hickey poate fi cam dezordonat, totuşi.
Asta ar trebui să fie o slujbă de mare fineţe.
Avem nevoie de cineva simpatic şi ordonat, ca tine.
O să mă gîndesc.
Faci o greşeală!
Poate nu eşti prea deştept.
Pentru ce dracu' dai înapoi?!
Crezi că ăia săraci cu duhul vor moşteni pămîntul?
Dacă-i aşa, tu n-o să fii acolo ca să te bucuri de asta!
Poate că eram un pistolar de închiriat,
dar nu eram chiar un asasin.
Probabil că Doyle îşi închipuia că nu e prea mare diferenţa.
Zi-i lui Hickey că-l salut!
De urma să uşurez portmoneul lui Doyle, aveam nevoie de ceva gras să-i vînd.
N-o să mă laşi baltă. Nimeni nu mă părăseşte!
Care-i problema? Doyle? Ţi-a oferit mai mulţi bani?
Păstrează cei 500 pe care mi-i datorezi. Restu-i al meu pentru treaba din Mexic.
- Îl laşi să plece? - Te fut în cur, bă!
Nu pleacă el. Nimeni nu pleacă. Întoarce-te aici, gălbejitule!
Puneţi alea jos!
Ai ceva să-mi spui, Giorgio?
Te omor, nenorocitule!
Nu e vina ta că Giorgio e un imbecil.
Chiar vrei să mori pentru un imbecil?
Las-o moartă. Pune-l jos!
Spune-i d-lui Doyle că l-am refuzat pe Strozzi.
De ce naiba rînjeşti?
Să fiu blestemat dacă n-a fost tare!
Presupun că nu mai lucrezi pentru Strozzi.
Tu speli astea vreodată, Joe?
Munca pentru Strozzi se cam terminase.
Pînă nu apărea Hickey, nu prea mai aveam ce face.
Am decis s-o las mai moale cu băutura.
Au trecut două zile fără să beau.
Pentru mine, asta era destul de bine.
Să stai aşa aici, la vedere, nu-i o idee prea bună...
pentru un tip care are aşa mulţi duşmani ca tine.
Credeam că oricine mă place.
Sînt un tip atît de simpatic...
Aceasta e femeia d-lui Doyle.
O aduc înapoi de la biserică.
Presupun că mersul la biserică o face să se simtă mai bine...
în legătură cu faptul că-i ţine companie d-lui Doyle...
Aşa-i, scumpo?
Nu vrei să ratezi adevăratul bănet.
Micul nostru război cu Strozzi se va termina curînd.
Hickey s-a întors.
Avem probleme.
Strozzi a rupt armistiţiul, a jefuit camioanele noastre în Mexic...
i-a ucis pe toţi oamenii noştri, a furat toată încărcătura.
- Hei, cum e maşina mea? - Am reparat cauciucul şi farul.
E ca nouă, exceptînd parbrizul.
Am comandat un parbriz nou, dar mai durează ceva timp.
- Suma asta acoperă cheltuiala? - 20 de dolari?! E mult prea mult.
Dar am o informaţie cu care fac troc în schimbul restului.
Un tip a venit pe aici întrebîndu-mă despre maşina ta...
A vrut să vadă talonul de înregistrare şi să verifice numele tău.
- Ce i-ai zis? - Nu i-am zis nimic.
Oricum, mi-a luat-o înainte şi s-a uitat.
Dar ghici ce...
- Nu a găsit talonul ăla, este? - Corect!
Poţi să păstrezi restul.
- Tipul ăsta a zis cum îl cheamă? - Nu a zis, dar ştiu cine era.
Unul dintre băieţii italieni care se învîrt prin oraş...
pe nume Giorgio.
Mersi!
Isuse Cristoase!
Să răspundă cineva la telefonul ăla nenorocit!
Poate Chicago a găsit o cale să facă legătura.
Se pare că am lovit drept la ţintă.
Cine-i? Giorgio?
Mda. Tu cine eşti?
Mai mă ţii minte, "nimeniul" plătit foarte bine...
Am un mesaj pentru Strozzi.
N-avem nevoie de mesaje de la ticăloşi ca tine, da?
Nu fi prost!
Doar fiindcă nu mai lucrez pentru voi nu înseamnă că nu vă pot fi prieten.
Nu vreau să-ţi văd şeful rănit.
Spune-i că Doyle ştie că el i-a deturnat transportul.
Dar poate că aveţi o problemă şi mai mare.
E-un zvon că Ramirez a intrat iar pe statul de plată al lui Doyle.
Cine ştie? Poate că totu-i doar o cacealma.
- Ai înţeles, Giorgio? - Mda, am înţeles. Totu-i cacealma.
Bun băiat. Spune-i vărului tău să-şi vegheze curul!
Italienii cîştigau teren în New York şi Chicago,
dar nu se descurcau prea bine în Jericho.
În noaptea aceea, puţin după ora nouă, l-am văzut pe Giorgio părăsind oraşul.
Aproape că puteai să vezi eticheta cu preţul lui spînzurînd în jurul gîtului...
Am venit doar ca să-ţi spun că eu şi Strozzi ne-am împăcat azi-dimineaţă.
Am o investiţie acolo, aşa că putem uita ce s-a întîmplat zilele trecute, corect?
A fost doar o dată, pentru distracţie, nu-i aşa?
Afacerea este afacere.
Nu vreau să mă implic în nimic serios aici.
Strozzi va avea grijă de mine.
Am văzut că puşlamaua aia de Giorgio a şters-o din oraş.
- Unde s-a dus? - A mers în El Morado.
- Ce caută tocmai în Mexic? - Ce caută el mereu...
Băuturi, să-şi facă de cap, să meargă la bordeluri.
Mă mir că Strozzi nu s-a dus! Trebuie că s-a obişnuit deja cu tîrfele...
Blestematule!
Ce?
Cred că ai uitat de înţelegerea noastră.
De ce a plecat Giorgio în Mexic?
S-a dus să încheie nişte afaceri cu Ramirez...
Să-i plătească lui şi poliţaiului care a păzit transportul.
Trebuie să plec.
Sîntem chit acum, da?
Chit.
Guralivu' ăla mic de văr al lui Strozzi, Giorgio, e în drum spre Mexic acum,
ca să vadă un amic de-al vostru, un tip pe nume Ramirez.
Cunoşti un tip numit Ramirez, nu-i aşa? Urmează să-l plătească pentru deturnare.
- Cum îţi place povestea pînă acum? - Bună. Continuă să vorbeşti!
Va întîlni şi un poliţai acolo.
Responsabilitatea acestui poliţai era securitatea pe partea asta a graniţei.
Deci, bănuiesc că va fi plătit şi el.
Probabil plănuiesc următorul transport, folosind camioanele voastre.
Nu vreau să insist, dar aceste informaţii sînt prea valoroase ca să le iroseşti.
Giorgio e foarte important pentru Strozzi.
Dacă i s-ar întîmpla ceva...
ar fi tare rău pentru Strozzi, nu crezi?
Ia cît vrei! Lucrezi pentru mine acum.
Iau doar cei 2.000, cum ne-am înţeles.
Lucrezi cu noi, lucrezi cu învingătorii.
Orice altceva e o prostie.
Mă voi gîndi la asta.
Pentru ce dracu' dai înapoi?
Eu nu joc aşa! De ce dracu' eziţi?!
Numele lui e Smith, cel puţin aşa zice el.
Acesta-i Hickey. Ţi-am spus despre el.
Mi-a spus totul despre tine.
De fapt, am auzit despre tine în tot oraşul.
În special, îmi place povestea aia cu orfelinatul.
Ţi-au spus despre copiii lor arzînd ca lumînările?
Partea mea favorită.
Ai împuşcat nişte oameni de-ai noştri.
Presupun că am făcut-o... celor care au meritat-o.
L-ai ucis pe Finn. Era cel mai bun pistolar al lui Doyle.
- Credeam că tu eşti cel mai bun. - Nuu...; doar cel mai arătos.
Destul cu rahatul ăsta!
Jocul ăsta s-a terminat.
Haideţi! Trebuie să vorbim.
Cred că mai bine mergi să vorbeşti.
Nu crede tot ce auzi!
El Morado era la vreo 30 de mile, peste Rio Grande.
Întregul oraş celebra ziua unui sfînt oarecare...
ceea ce însemna că oricine era deja beat sau se străduia să fie.
Doyle mi-a muşcat momeala şi a trimis o maşină în sud, în dimineaţa următoare.
Nu era nevoie să fii prea isteţ ca să ghiceşti cine era pasagerul.
- Bună ziua, d-le! Doriţi ceva de băut? - Nu, mulţumesc!
De ce nu?!
Îmi pare că eşti poliţai.
- Porţi armă, este? - Da, domnule.
Asta-i bine.
Poate că eşti genul de om...
care împuşcă pe la spate un tip neînarmat.
Fă-ţi jocul!
Te luăm de-aici, Giorgio.
- Numai să nu mă-mpuşti! - Haide!
Seamănă cu mama ei.
E-n regulă. Doarme.
Am parcat la vreo două mile de aici şi am venit pe jos.
De ce vii tocmai aici?
Doyle mă lasă singură aici.
Este singurul loc unde nu mă supraveghează.
De ce stai cu el?
Oamenii nu-s proprietarii altor oameni.
Acum un an, soţul meu a pariat cu d-l Doyle.
După ce m-a pierdut, s-a întors peste graniţă.
I-a fost ruşine.
Cînd Doyle m-a luat de lîngă fiica mea...
am intrat în letargie.
Tot ce îmi rămăsese era să mă rog.
Frica mi-e blestemul meu.
Al tău care e?
Eu m-am născut fără conştiinţă.
E un tip aici care... a venit să te vadă.
John Smith, fă cunoştinţă cu căpitanul Tom Pickett!
El e şeful poliţiei aici, în districtul meu. Intervine, de regulă, atunci cînd...
Gura, Galt!
Stai jos, d-le Smith!
D-l Smith şi cu mine vom bea un păhărel.
Avem multe de discutat în seara asta.
Mă aflu aici din cauza unui poliţist ucis.
A fost omorît pe partea ailaltă a fluviului într-un amărît de orăşel mexican.
Cîţiva localnici ucişi, de asemenea...
şi un comandant cu două feţe, numit Ramirez.
Dar omul care mă interesează era un american, din patrula de graniţă.
Avea o familie. Era simpatizat de colegii lui poliţişti.
Bănuiesc că s-a abătut un pic în unele compartimente...
dar, totuşi, era un ofiţer al legii, oricum ai lua-o.
Ştii ceva despre moartea lui, fiule?
Nu, nu cred.
Asta-i ciudat.
Mi se pare greu de crezut.
D-l Galt zice că eşti chiar foarte bine informat despre ce se întîmplă pe aici.
Vrei să spui că eu am făcut-o?
Am întrebat dacă ştii ceva, nu dacă tu ai făcut-o.
Crima a fost soluţionată, fiule.
Poliţia mexicană a prins doi vagabonzi înarmaţi din Florida...
tocmai dincolo de graniţă şi ni i-a predat nouă.
Încă nu şi-au mărturisit fapta, dar o vor face.
Totuşi nu pot scăpa de ideea că, poate,
una din bandele astea spilcuite are vreo legătură cu fapta.
Am învăţat demult să am încredere în instinctele mele.
Ascultă foarte atent, fiindcă-ţi dau un pont, fiule!
Lucrurile au scăpat de sub control în acest oraş.
Două găşti, e deja prea mult.
Nu-s vreun idealist.
Ştiu că multe chestii pe care le fac oamenii sînt josnice...
dar asta-i între ei şi D-zeu.
Crezi în D-zeu?
Eu cred în D-zeu, fiule.
Dar ce mă interesează e să păstrez lucrurile în frîu...
iar ce avem noi aici în Jericho ne-a scăpat pur şi simplu din mînă...
şi şeriful Galt nu prea poate să facă nimic în această privinţă, corect?
De fapt, ar fi mai cinstit să spunem că el e-o parte a problemei, corect?
Tu ai jucat în ambele tabere, după spusele d-lui Galt...
făcînd o mulţime de bani din toate astea.
Ei bine, s-a terminat, fiule.
Mă întorc aici peste 10 zile.
O să aduc cam 20 de poliţişti cu mine.
Voi tolera o singură gaşcă, fiindcă asta-i natura lucrurilor.
O anumită doză de corupţie este inevitabilă...
dar, dacă aflu două găşti aici cînd mă întorc...
atunci, în vreo două ore, nu va mai fi nicio gaşcă aici.
Aşa că e simplu. O bandă renunţă şi pleacă acasă.
O descurcaţi voi, băieţi, cumva. Nu-mi pasă care din ele.
Atîta timp cît o bandă pleacă sau, poate, una din tabere pierde.
Şi asta-i în regulă, fiule.
Ucide cîţi vrei...
dar nu omorî oameni nevinovaţi pe-aici!
Nu mi-ar plăcea asta...
A fost cu adevărat plăcut să vorbesc cu d-voastră, d-le căpitan.
Aşişderea, fiule.
Şi încă un lucru:
Cînd mă întorc, dac-aş fi tu... aş fi plecat!
Spune-i lui Strozzi că-l avem pe băiatul lui, Giorgio!
Spune-i că, de-l vrea înapoi, tre' s-aducă 100.000 la răscrucea de la mila 5!
Spune-i s-ajungă acolo la 3 dup-amiază!
Camioanele.
A, da! Şi vă dăm două zile să ne daţi camioanele înapoi!
Toţi vulturii s-au arătat la schimb.
Ca să fiu cinstit, trebuia să mă includ şi pe mine la apel.
Dacă acolo erau 100 de bătrîne înmînate pentru Giorgio...
voiam să le văd cu ochii mei.
Stai pe-aproape!
Cînd luaţi servieta, daţi drumul funiei!
Nu trageţi! Îl au pe Giorgio!
Sîntem chit acum! Aveţi o singură opţiune!
Renunţaţi la toată operaţiunea voastră!
Javra!
Pînă-l primesc pe Giorgio înapoi, ea stă cu mine!
Şi bănuiesc că ştii ce-o să fac cu ea, nu-i aşa, Doyle?
Du-l la mijloc!
Nu încerca vreo prostie, Doyle!
Frumos şi uşor, ha?
Nu vrei să omori fata, corect?
Aduceţi-l înapoi, acum!
Eşti în regulă? Te-au pipăit? Ţi-au făcut ceva?
O să-mi reglez eu conturile cu tine, Strozzi!
Îţi promit, bastard macaronar!
Promit! Promit!
Am avut un vizitator pe la 3 după-masa, în ziua următoare.
Se săturase de Jericho...
dar era prea lefteră ca să-şi cumpere un bilet dus de autobuz.
I-am strecurat 500 de parai.
De obicei, nu eram aşa fraier...
însă cineva o smotocise binişor.
A fost în toane foarte rele.
E aşa de cînd vărul lui a fost dat la schimb pe fata aia.
Se ceartă cu Giorgio, se poartă ca un ticălos...
ţipînd la tot ce se apropie de el.
Nu l-am mai văzut beat înainte...
dar aseară a fost pulbere cu adevărat.
Tu ce-ai făcut?
L-am strigat într-un anume fel.
Aşa că m-a plesnit, mi-a tras şi vreo doi pumni...
Mi-a aruncat hainele afară, în stradă, aşa că m-am gîndit să-mi iau revanşa.
I-am spus despre noi doi.
Păi, presupun că lucrurile puteau fi şi mai rele.
Te întorci de unde ai plecat...
şi poate îţi vei găsi un tip mai stilat, mai potrivit pentru tine.
Niciun tip n-o să mai vrea să se încurce cu mine vreodată.
Faţa ta o să se vindece. Aspectul o să-ţi fie în regulă.
Cum o să se mai vindece asta?!
Cum spuneam, am o gură mare.
A pus trei tipi să mă ţină la podea.
I-a spus lui Giorgio să mi-o taie.
Erau teribil de beţi.
Dar orice mi-ai făcut tu mie, ai făcut-o cu un scop, corect?
Corect?
Ţi-ai încheiat socotelile înăuntru cu mica prinţesă?
Asigură-te că o să urce în autobuzul ăla!
Ştii ceva, amice?
Cred că tocmai am detectat fisura din armura ta.
Cînd o să cazi...
o să fie din cauza unei fuste.
În cea mai mare parte a vieţii mele, mi-am făcut propriile reguli.
Nu faci favoruri. Nu ceri favoruri.
Urmăreşti procentajele.
Dar chiar dacă ştii regulile, tot poţi să greşeşti.
Singura chestie pe care o ştiam sigur era aceasta:
Strozzi, Doyle şi orice javră care lucra pentru ei...
toţi ar fi arătat mai bine morţi.
E cineva afară care vrea să vă vadă, d-le Doyle.
M-am gîndit. Accept slujba.
Ai mirosit învingătorul.
Iau o mie în avans.
Nimeni nu merită atît de mult.
El e bun.
- Mai bun decît asta? - Pune deoparte nenorocita aia de armă!
Pune-o deoparte! Păstreaz-o pentru Strozzi!
Cum doreşti.
Cumpără-l!
O mie.
- Şi încă o mie după ce cîştigăm. - E aranjat. Hai să bem pentru asta!
- Ce faci cu fata? - Care fată?
Aia pe care o ţii tu.
Dacă Strozzi o prinde iar, o să te şantajeze să pleci din oraş.
Nu-ţi face griji pentru asta.
Am dus-o într-un loc sigur şi e păzită de opt gărzi.
Opt nu o să fie de ajuns.
Strozzi aduce pistolari noi, care sosesc în oraş diseară.
Unde ai auzit toate astea?
Poate-i doar un zvon.
Vrei să-l verific?
Vreau ca tu şi Hickey să fiţi aici cu mine.
Dacă Strozzi are ajutoare noi pe drum, probabil va încerca să ne ia cu asalt aici.
Te duci tu la ţară, să o verifici!
Ea înseamnă mult pentru mine.
McCool o să-ţi spună cum ajungi acolo.
Fata e sus?
- Nu eşti obligat s-o faci. - Nu te apropia!
- S-a terminat. - O omor!
- Lasă arma jos! - Jur pe D-zeu că o ucid!
Îmbracă-te! Trebuie să plecăm de aici.
O să te duc în Mexic. Haide, mişcă-te!
Uite, ia banii aceştia!
Ia-i! I-am luat de la Doyle. Vreau să-i foloseşti tu.
Traversează graniţa şi nu te mai întoarce!
Haide, du-te!
Du-te!
Întotdeauna mi-au plăcut mai mult păcătoşii decît sfinţii.
Ea atrăgea imediat privirea...
dar speram să n-o mai revăd niciodată.
Toţi dinăuntru sînt morţi. I-am găsit azi-noapte.
- Unde-i fata? - Nu ştiu.
Strozzi a luat-o, cu siguranţă.
Toţi.
Acesta-i un masacru.
Aveai dreptate în legătură cu acei pistolari suplimentari.
Trebuia să fi fost 15 ori 20 de tipi de-ai lui Strozzi ca să facă asta.
Toată treaba asta se întoarce împotriva noastră.
Cînd i-ai găsit aici,
de ce n-ai venit înapoi în oraş să ne spui, în loc să stai doar aici şi să aştepţi?
M-am gîndit că fata a fugit cînd au început împuşcăturile.
Am rămas pe-aproape, sperînd că poate se întoarce.
Nu s-a întors.
Acesta nu a fost folosit.
Înseamnă că a fost ucis înainte să tragă.
Strozzi e gelos pe mine fiindcă îi dau fetei o şansă.
Ea a crescut într-un sătuc jegos.
Mi-a spus că mama ei era indiancă Yaqui.
Nu ştia prea multe despre tatăl ei,
cu excepţia faptului că era alb.
S-a măritat cu un ţăran amărît.
Singurul lucru pe care i l-a dat vreodată a fost un copil.
Isuse Hristoase, avea doar o rochie pînă cînd m-a întîlnit pe mine!
Felul în care privea...
Privirea din ochii ei...
Nu m-am putut abţine să n-o iau de-acolo.
Trebuie să-l atacăm pe Strozzi cît mai curînd.
Să o iau înapoi.
Trebuie să terminăm odată cu treaba asta.
Mă întorc în oraş şi o să văd ce pot afla.
Poate Strozzi încă nu ştie că lucrez pentru voi.
Trebuie să terminăm odată cu treaba asta.
Hickey era suspicios...
Doyle era nebun, iar McCool era idiot...
exceptînd, poate, că eu eram gogoman.
Dacă aş fi avut ceva creier, aş fi condus drept spre sud, în Mexic.
Fă-i plinul şi revizia!
Da, d-le, aşa o să fac, dar în curînd vei fi pe cont propriu.
Vino săptămîna viitoare, fiindcă o să plec naibii de-aici!
Nu fac nicio afacere aici. Oraşul ăsta... e terminat!
Ca de obicei, era cald ca-n iad...
şi vîntul răscolea atît de tare praful, încît îl puteai gusta.
Whiskey-ul mă ajuta, dar nu voiam să mă înmoi, aşa că am trecut la bere.
Cumva, aveam senzaţia că pereţii se strîng în jurul meu.
E amuzant cum se potrivesc lucrurile.
Pentru o secundă, crezi că scapi basma curată.
Dar sfîrşeşti prin a plăti preţul.
Fără excepţii.
Oricine plăteşte preţul...
chiar şi un vagabond ca mine.
Luaţi armele!
Ce este?
Strozzi nu o are pe corcitura lui Doyle.
McCool s-a dus peste graniţă să o caute.
Şi în El Morado, a dat peste un tip cu o poveste interesantă.
Tipul o văzuse pe-acolo, ascunzîndu-se.
Cică a vîndut maşina noastră unui tip, pentru vreo 200 de parai...
şi apoi a luat autobuzul spre sud.
Deci, Strozzi nu a pus mîna pe ea.
Poate, dacă crezi povestea acelui tip.
De ce ar minţi tipul?
Ceea ce ne conduce la întrebarea: cum a scăpat ea?
Marea întrebare!
Nu că am da vreo importanţă.
Indiancă, ştii...
Nu e ca şi cum ar fi fost Fecioara Maria, nu-i aşa?
Acolo, la ţară,
doar un pistolar versat ar fi putut să radă atîţia oameni, de unul singur.
Dar tu lucrezi pentru noi. De ce ai face asta?
Poate că nu lucrezi pentru noi. Poate că iei banii şi faci ce vrei.
Eşti unul din ăia... Eşti un solitar.
De cine fugi?
Jericho e un loc bun să opreşti în drum spre Mexic, dacă fugi de federali.
Isuse Hristoase, oricine fuge de ceva!
Lucrul pentru cei pentru care eu şi Doyle lucrăm are un avantaj.
Fişa de plată acoperă multe.
Eşti speriat.
Se răceşte apa.
Unde-i ea?
E nimic... fără pistol.
După o vreme, nu mai auzi, oasele-ţi cedează, dinţii îţi zornăie.
Te concentrezi doar să rezişti în acea părticică din centrul fiinţei tale.
Restul nu contează. Oricum restul ia o pauză...
Sigur s-a tîrît pe undeva.
Blocaţi străzile! Încercuiţi-l! Încercuiţi-l!
Găsiţi-mi-l! Căutaţi în tot oraşul ăsta prăpădit!
Uitaţi-vă acolo! Acolo! Şi acolo!
Răscoliţi fiecare centimetru din locul ăsta blestemat! Găsiţi-l!
Voi, băieţi, veniţi cu mine!
Luaţi maşinile alea! Cercetaţi toate străzile!
Găsiţi-l!
Liber!
Aici! Să mergem!
Haideţi!
Găsiţi-l!
E aici! Trebuie să fie aici!
Cercetaţi locul ăsta! La etaj! În spatele barului!
Acum! Găsiţi-l!
Tu! Unde-i el? Ştiu că-i aici.
- Cine? - Smith!
Nu te pune cu mine, găoază, CĂ-ŢI VÎR UN CUŢIT ÎN GÎT!
Verificaţi closetele!
Îţi zic... să nu te pui cu mine!
Ăsta nu-i un joc! Nu te juca!
Nu vrei să vorbeşti? N-o să mai vorbeşti cu nimeni niciodată!
Crezi că glumesc?
Unde-i?
Micuţul nu vrea să ne vorbească.
El a venit aici, nu-i aşa?
Opriţi! Fir-ar să fie! Opriţi-vă!
Tu să te opreşti, John Lege! Asta te depăşeşte cu mult!
- Chestia asta cu Strozzi s-a terminat! - Strozzi? Ştii unde-i el acum?
S-a adunat cu restul trupei lui, aşteptînd nişte pistolari noi...
care vin din est să-l ajute.
- Unde-i Smith? - E la Slim's Roadhouse.
- Am căutat peste tot. Nu-i sus. - Hai, înarmaţi-vă! Mergem la Roadhouse.
Ar fi bine să ai dreptate!
- Ce ţi-a luat atîta?! - A trebuit să mă prefac bine...
Ştii, să te ajut pe tine nu prea are sens...
Dar pariez pe şeful poliţiei.
Ştiu că zilele bănoase s-au cam terminat, dar nu vă amăgiţi, băieţi!
Treaba se poate nasoli şi mai rău!
D-le Smith, te voi ajuta să te ascunzi.
Dar prefer să fii neînarmat şi plecat naibii departe de acest oraş!
Manevra aia făcută pentru mica dulceaţă a lui Doyle, în liga asta...
aia o să te lase falit şi mort, ambele în acelaşi timp.
Cînd am ajuns noi la Slim's Roadhouse...
oamenii lui Strozzi erau prinşi înăuntrul clădirii incendiate.
Cei care încercau să iasă erau împuşcaţi.
Cei care au rămas înăuntru s-au prăjit.
Niciunul dintre ei nu mai apuca să-şi mute domiciliul în Chicago.
Nu trageţi!
Nu trageţi! Ştiu unde sînt banii! Nu mă împuşcaţi!
Ce zici de asta, Strozzi? Ce alegi?
Renunţ! Poţi avea tu tot!
Poţi să ai totul. Ia tot!
Omorîţi-l!
Să mergem!
După ce se stinge focul, mergeţi înăuntru!
Scoateţi afară trupul lui Smith, dacă îl găsiţi!
Trebuie să fie mort.
Nu a ieşit afară.
Toţi dinăuntru trebuie să fie morţi.
Puţin după răsărit, Joe şi Galt m-au dus la biserica abandonată.
Factura pentru ajutorul dat indiencei includea coaste zdrobite, un nas rupt...
un ochi storcit binişor...
dar tot ce-mi trebuia era o armă şi ceva timp pentru vindecare.
Hei, Joe!
Mai vrea o porţie de băut!
Ştim că nu-i mort încă. Am numărat cadavrele de-acolo.
Poate ar trebui să-ţi dai pantofii jos şi să te uiţi la degetele tale...
Cînd se întoarce Hickey, o să le tăiem unul cîte unul.
Am ştiut după zgomotul maşinii că nu era Joe.
Curios lucru despre oameni.
O dată dintr-o sută, se dovedesc mai buni decît te-ai aştepta.
Doar vechiul tău amic.
Joe a fost prins cînd îşi făcea rutina zilnică.
Mîncarea, pansamentele... pur şi simplu l-au dat de gol.
- Hickey? - Nu. McCool şi alţi vreo doi tipi.
Hickey şi Doyle sînt în Mexic.
Doyle încă o mai caută pe corcitura aia de indiancă!
E perseverent bastardul ăla mic, nu-i aşa?
- Unde l-au dus pe Joe? - Toţi sînt la hotelul lui Strozzi.
Doyle i-a mutat pe toţi acolo după ce a cîştigat lupta.
Chiar crezi că o să învingi pe cineva cu ăla?!
Pot să obţin o armă cu el.
Ăsta-i unicul ajutor pe care-l primeşti.
Întotdeauna am urît să rămîn dator cuiva.
Dar uneori trebuie să joci şi cînd ai o "mînă proastă"...
Aveau să fie mult mai multe coşciuge în vitrina lui Smiley.
Dar ce naiba!
Oricine sfîrşeşte mort.
E doar o chestiune de timp.
Mulţumesc!
Dumnezeule!
Fir-ar să fie!
Du-te înapoi la Red Bird! Ia-mi valiza!
Adu şi încă o sticlă de whiskey!
Da, domnule! Imediat, domnule!
Ce-i aia?
E un mesaj... pentru Hickey.
Cînd el şi Doyle se întorc, să le spui că-s la Slim's Roadhouse.
Slim's Roadhouse? E arsă pînă la fundaţie!
E distrusă toată.
Eşti în regulă?
- Cînd tre' să revină şeful tău? - Poimîine.
Asta o să-ţi dea timp destul să faci curăţenie.
Curăţenie? Doar o să scot afară toate cadavrele din hotel,
le duc în deşert şi-i las pe coioţi să le mestece o vreme.
Apoi mă duc la Houston.
Cristoase, chiar şi Frank, groparul, părăseşte oraşul!
Ce oraş e ăla fără gropar?!
Tu ce-o să faci, Joe? Rămîi pe poziţii, nu-i aşa?
Nu, d-le! O să merg cu dînsul, chiar acum.
S-o crezi tu!
Doar vreau să văd povestea asta terminată odată!
Merit măcar atît.
Eu şi Joe am stat toată noaptea aşteptîndu-i pe Hickey şi Doyle.
Cînd a început povestea asta, nu voiam decît să fac nişte bani.
Undeva pe drum însă, a devenit strict personală.
Ştii, pentru un tip fără principii...
te porţi cam ciudat uneori.
Nu mă lua cu vrăjeala, Joe!
Încercam doar să-ţi spun mulţumesc.
Cînd aud oameni mulţumindu-mi, de obicei o iau la goană.
Cum se prezintă rana ta?
Doare ca iadul.
Cel mai apropiat doctor de aici este dincolo de rîu, în Mexic.
Pot să-ţi arăt drumul.
Du-te acolo în spate şi ascunde-te! Hai, du-te şi găseşte-ţi un loc!
Stai ascuns!
M-ai păcălit.
Chiar am crezut că ai ars cu restul celorlalţi.
Nah! Eu am ştiut mai bine.
Totdeauna se ajunge la ceva de genul acesta.
Vreau să te gîndeşti la mine în timp ce mori.
Îmi pare că tu eşti cel care sîngerează.
Opriţi-vă!
Putem să-ţi aducem un doctor, să te peticească.
O să conduci oraşul ăsta împreună cu noi. Am nevoie de tine.
Dă-mi o luptă dreaptă şi nu-i mai trebuie doctor...
Aşteptaţi! Nu avem nevoie de arme!
Tu, eu şi Hickey am cîştigat! Noi sîntem supravieţuitori!
Am cîştigat, am cîştigat!
Nu am găsit încă fata.
Ştii, fata...
Tu sigur ştii unde este ea.
Crezi că mai putem s-o găsim?
Putem merge în Mexic.
E acolo sus, în munţi... în vreun sătuc...
Avea un copil...
o fetiţă...
Trebuie s-o aduc înapoi.
Îţi spun, putem fi partener...
Asta-i pentru ce-a făcut el cu oraşul meu!
Vrei ca el să mă ucidă şi pe mine?
Nu. Nu-ţi face griji! Eu am terminat.
Doar o să privesc.
Nu vreau să mor în Texas.
Chicago, poate.
Poţi să mă întîlneşti acolo dacă vrei...
şi să încerci să mă omori sau...
poate eşti genul de om care...
ar împuşca pe la spate un om neînarmat.
Am făcut lucruri şi mai grave.
Nu pot să zic că a ieşit totul exact cum am plănuit...
dar am avut dreptate într-o privinţă:
Toţi arătau mai bine morţi.
Blestemat să fie! Nu eram chiar sigur că pistolul ăsta vechi mai funcţionează.
Se pare că te-ai ales cu o maşină nouă.
Şi asta a fost tot.
S-a terminat cam în acelaşi loc unde începuse:
în mijlocul deşertului, în drum spre Mexic.
Eram la fel de lefter ca atunci cînd am venit...
Dar ceva se va ivi.
Totdeauna se iveşte.
Traducerea şi adaptarea: Florin-Iulian HRIB
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro