Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
LEGENDELE TOAMNEI
Unii îşi aud vocea interioară cu mare claritate.
Şi trăiesc respectând ce aud.
Astfel de oameni înnebunesc sau devin legende.
Tristan Ludlow s-a născut în luna frunzelor căzătoare.
A fost o iarnă groaznică.
Mama lui aproape că a murit când l-a adus pe lume.
Tatăl său, Colonelul, mi l-a adus
şi eu l-am învelit într-o blană de urs şi l-am ţinut în braţe toată noaptea aceea.
Când a devenit bărbat, l-am învăţat marea bucurie a vânătorii,
când vânătorul scoate inima caldă şi o ţine în mâini,
eliberându-i spiritul.
Colonelul Ludlow avea trei băieţi, dar Tristan era preferatul lui.
Şi eu avusesem fii.
Dar se duseseră pentru totdeauna.
Erau vremuri grele.
Colonelul încercase să ajute oameni.
Dar fără niciun folos.
Aşa că a hotărât să-şi vadă de drumul lui.
Voia să scape de nebunie dincolo de munţi, zicea el,
s-o ia de la capăt.
"Să scape de nebunie", a spus.
Aşa am trăit mulţi ani, iar băieţii au devenit puternici.
Alfred era cel mai mare, dar părea şi mai matur decât era.
Samuel era mezinul.
Fraţii lui ar fi făcut orice pentru el.
Îl păzeau ca pe o comoară.
Într-un an... Sunt bătrân, nu-mi amintesc ce an era,
dar era luna ierburilor roşii,
când Isabel Ludlow, mama lor, a plecat de acolo pe perioada iernii.
Spunea că iernile erau prea grele pentru ea.
Şi că se temea de urşi.
Oricum, era o femeie ciudată.
Dar primăvara n-a venit înapoi.
După aceea n-a mai venit prea des la noi.
Alfred i-a scris de multe ori, dar Tristan refuza să vorbească despre ea.
Lumea lui era aici, cu mine.
Fiecare războinic speră că îl va găsi o moarte onorabilă,
dar Tristan nu voia să aştepte.
S-a dus să o caute pe a lui.
Tristan ! Tristan !
Poftim.
- A fost un urs ? - Da, domnule.
- Poţi să respiri ? - Da.
Ia mâna ! Haide !
Băiete...
Eşti un tâmpit fără minte. Ştiai asta ?
Da, domnule.
O Tăietură te-a pus să faci asta ?
Meritai să fii mort, ştiai ?
Dumnezeu ştie cum ai trăit atât !
O să fie bine, fiule.
Da.
Am scrisorile astea. Multe scrisori.
Le-am citit.
Sunt de la ei toţi.
Ludlow, Isabel, Samuel.
Toată familia. Toată povestea.
E toată scrisă aici.
13 aprilie 1913.
Dragă Isabel, nu sunt atât de prost încât să vreau să fac ordine într-o viaţă sfârşită,
dar mă tem că n-am făcut bine crescându-ne fiii singur, în sălbăticia asta.
Ce ştiam eu despre copii ? Eu am învăţat să conduc bărbaţi.
Treaba asta e mult mai grea.
Dragă William, îţi asumi prea multe responsabilităţi, ca de obicei.
Fiii noştri îşi găsesc singuri drumul în viaţă. Sunt îndărătnici, sigur,
dar cine suntem noi, să ne plângem de îndărătnicie ?
În ceea ce-l priveşte pe Samuel, am veşti bune.
La o petrecere la Harvard
a cunoscut-o pe domnişoara Susannah Fincannon şi s-a îndrăgostit de ea,
şi, William, ştiu că o să fie o mare surpriză,
dar s-au logodit.
O s-o aducă în Montana vara asta s-o prezinte fraţilor lui şi ţie.
William, poartă-te cuviincios şi fii atât de fermecător cum numai tu poţi fi.
- Salut ! - Uite-l !
- Ce naiba faci ? - Bine, tu ?
- Samuel. - Tată, ce faci ?
- Mă bucur să te văd, băiete ! - Şi eu.
Bună !
Tată, ea e logodnica mea, Susannah.
Bună !
Domnişoară Fincannon...
- Îmi pare bine. - Sunt onorat !
El e Alfred.
- Bună ! - Îmi pare bine !
- Câinele dv., domnişoară. - Mulţumesc.
E cal.
Ce animal ciudat !
El e Finn. E campion. Nu, Finn ?
Vă plac câinii exotici, domnişoară Fincannon ?
Foarte mult, domnule Ludlow.
- Vă rog, spuneţi-mi Susannah. - Bine.
- El e bătrânul Alfred. - Mai taci !
Unde e Tristan ?
E plecat, doar ştii cum e.
O să vină diseară să-şi întâmpine fratele,
altfel am eu ac de cojocul lui.
Domnişoară Fincannon, vă rog ! Aţi avut o călătorie plăcută ?
E o fiinţă atât de plăcută, William,
dar mă tem că pierderea părinţilor i-a lăsat o anumită fragilitate.
şi uneori cred că se simte tare singură pe lume.
Dar acum şi-a găsit o nouă familie, nu ?
Armata germană se foloseşte de haosul din Croaţia
pentru a-şi justifica acţiunile care pot arunca lumea civilizată...
Samuel, cuvântul "civilizat" n-are ce căuta
într-o discuţie despre lumea asta.
Domnişoară Fincannon, mama ne-a spus că susţineţi reformatorii sociali.
Parcă aţi vorbi despre o boală.
Nu, dimpotrivă. Sunt de acord cu dv.
Mama dv. mi-a vorbit despre O Tăietură.
A spus că a fost un mare războinic.
Da. Are multe scalpuri care pot dovedi asta,
dar nu vă temeţi, e...
Îi e devotat tatălui nostru acum.
Mai curând e un devotament reciproc.
- Vorbeşte engleză ? - Tăietură ? Să vorbească engleză ?
Nu s-ar înjosi în halul ăsta. Nu-i aşa ?
Dar ai grijă, înţelege limba la perfecţie.
Uite-l pe Tristan !
- Nu te hrănesc acolo ? - Nu prea.
- Duhneşti ! - Ţi-a fost dor de mine ?
- Eşti încă mahmur ? - Sunt încă beat !
Nu e fantastică ?
Deci el e Tristan.
Vorbeşte engleză ?
Tristan, pentru numele lui Dumnezeu !
Domnişoară Fincannon, îmi pare bine !
Sper să fiţi fericită alături de urâtul ăsta.
Nu-l băga în seamă pe fratele meu. Şi câinele tău e mai educat decât el.
- E camera mamei. - E frumoasă.
- Îmi pare bine, Pet. - Şi mie.
Mulţumesc.
Argemone albiflora, Longifolia...
Şi Angelica arguta.
- Angelica arguta ? Care e ? - Asta.
Angelica Susannah.
Bună !
Tu trebuie să fii Isabel Doi.
I-am cunoscut pe părinţii tăi.
- Câţi ani ai ? - 13.
13 ?
Când aveam 13 ani, am fost trimisă la internat.
Nu mi-a plăcut.
Îmi dai voie să te ajut ?
- O să te măriţi cu Samuel ? - Aşa e.
Eu o să mă mărit cu Tristan.
Atunci vom fi surori.
- Văd că v-aţi cunoscut. - Isabel Doi mă lasă să o ajut.
Vrei să te odihneşti înainte de cină ? Cred că eşti epuizată.
Deloc, mă simt învigorată.
Atâta grandoare, acest dar neaşteptat din partea Domnului.
Nu pare cine ştie ce dar după patru luni de iarnă grea.
Te asigur de asta.
Unde e Samuel ?
În casă. Mi-am dat seama că tatăl vostru îl vrea doar pentru el.
- Eşti foarte generoasă. - Nu, doar fericită.
Alfred !
N-o mai acapara pe domnişoara Fincannon. Vino aici !
Samuel vrea să ştie ce-i cu viţeii
pe care-i aduci din Cheyenne.
Treci încoace !
Scuză-l pe tata.
Se simte tânăr şi în putere dacă ne tratează drept copii idioţi.
Pentru asta şi alte daruri,
slăvit şi binecuvântat fie numele Domnului.
- Amin. - Amin.
Spune-i tatei ce ziceai despre Viena.
Ce ?
E vorba de Kaiser.
Nu mişcă un deget pentru a opri anihilarea Serbiei.
Să nu vorbim despre război la masă.
Susannah a auzit că în Anglia fac mobilizări.
Asta e...
Noi suntem blocaţi aici
în timpul ăsta.
Slavă Domnului că e aşa !
N-ai vrea să fugim de datorie.
Nu ?
Tată, cu tot respectul...
Scuzaţi-mă pentru întârziere.
Am împachetat cu atâta grijă, că nu găsesc nimic.
Mulţumesc.
- Vrei nişte... - Vrei...
Da. Mulţumesc.
Dragă Isabel, e ciudat să avem din nou o femeie cultivată în casă,
e ameţitor.
Să-i am iar pe toţi băieţii mei sub acelaşi acoperiş
mă umple cu o satisfacţie atât de profundă, că-i mulţumesc Domnului.
Eşti intimidat ?
Tăietură !
O prietenă a ta.
Pe un dolar că o aduce înapoi.
Stai !
Ţine-o nemişcată.
Uşor !
Stai !
Uşor !
Uşurel !
Ai reuşit.
Frumos !
Parcă aţi fi nişte conuri de îngheţată.
Ştiam că o să faci asta.
Eşti gata ? Hai !
Ai milă de el, Susannah.
Alfred, ia-mi locul. Mă duc să vorbesc cu Tristan.
Ai făcut de ruşine numele Colonelului.
- Frumoasă vânătaie ! - I-am dat şi eu una.
- M-a ameţit de cap. - Te cred.
Are idei şi teorii, e...
- E... - Ce ?
Nimic.
- Cum ai îmblânzit iapa ? - Nu. Ce e ?
E plină de pasiune.
- E virgină ? - Dumnezeule, Tristan !
- Tu ai deschis subiectul. - Sigur că e.
- Tu eşti ? - Păi...
- Da. - Aşteptaţi până după nuntă ?
Ea spune...
Susannah crede că...
Nu aşteptăm.
Şi te temi că nu te vei ridica la înălţimea aşteptărilor ei.
Cred că da.
Nu ştiu.
- Ar trebui să mă tem ? - Samuel, dragul de tine !
Eşti bun în tot ce faci. Sigur va fi la fel şi cu călăritul ei.
Tristan, e vorba de viitoarea mea soţie.
- N-o s-o călăreşti ? - Nu.
- Nu ? - Am de gând să fiu cu ea.
Eu îţi recomand s-o călăreşti.
- Eşti imposibil ! - Tu ai deschis subiectul.
N-a fost corect.
Am câştigat punctul !
Bună dimineaţa, domnule colonel.
Tristan e la vânătoare, deci orice ar fi, nu e vinovat.
Nu vă faceţi griji pentru Tristan.
Nu. Dumnealor sunt domnii John T. şi James O'Banion.
Sunt proprietarii magazinului.
- Bună dimineaţa ! - James, John T., domnule şerif.
- Salut, Alfred. - Salut, Alfred.
Căutăm un om despre care am auzit că ar fi pe aici,
pe nume Tom Cullen. Am portretul lui.
- Ce a făcut ? - Îl recunoaşteţi ?
CĂUTĂM INFORMAŢII SUPLIMENTARE
- Da, îl recunosc. - L-am găsit, James.
A trecut pe aici acum patru sau cinci ani,
a muncit pentru noi.
Se ducea la San Francisco.
Spunea că vrea să plece în Australia.
Australia ?
Sau Hong Kong ? Nu-mi amintesc.
- Tu-ţi aminteşti, Alfred ? - Parcă era Hong Kong.
Hong Kong, da.
De ce e urmărit ?
- El... - E ceva confidenţial, domnule.
Confidenţial ?
Ocupi o funcţie publică, nu, domnule şerif ?
Domnilor.
"S-a auzit un şuierat încet, un sunet rece, crunt
"care l-a făcut pe Rikki-tikki-tavi să sară înapoi,
"apoi, centimetru cu centimetru, din iarbă s-a ridicat capul lui Nag,
"cobra mare şi neagră..."
Pot să citesc altă poveste, Samuel.
- Nemţii au străpuns frontul la Amentieres. - Poftim ?
Corpul al treilea de armată britanic e prins în depresiunile belgiene.
- Ziarul e vechi de o săptămână. - Calmează-te.
Vorbesc germană fluent, aş putea fi ofiţer.
Da, să conduci alţi tineri
la măcel, să fii măcelărit şi tu.
Cei care te slujeau te venerau.
Atunci erau nişte proşti ! Toţi ! Nu ?
E un moment crucial în istoria lumii.
- Cum putem... - Ce ?
Nu ne poţi cere să stăm deoparte. Ne-ai învăţat...
V-am învăţat să gândiţi singuri !
- Să apărăm ce ne aparţine. - Da, ce ne aparţine !
Deja ne-am pierdut doi veri la Marne.
Pe care nu-i cunoşteam.
Nu-mi vorbiţi de parcă n-am mai văzut un război.
Unul ca ăsta, nu.
Asta s-a spus şi de Războiul de Secesiune.
Şi despre Războaiele Indiene.
Asta spun ziariştii despre războaie.
Astea nu sunt Războaiele Indiene. Luptăm împotriva agresiunii.
Nu se mai vorbeşte despre război în casa asta !
Îmi cer scuze, Susannah. Te rog !
Mă duc în Canada, să mă înrolez.
Mă duc cu el.
Îmi pare rău, iubito. Voiam să-ţi spun în seara asta.
Ştiu că o să înţelegi. E alegerea onorabilă.
RAPORT DE RECUNOAŞTERE PRIVIND BLACK HILLS, ÎN DAKOTA
Teritoriul Dakota
- Ce-i asta ? - O carte scrisă de tata.
Pentru a convinge guvernul să-şi schimbe politica
faţă de indienii din Dakota.
- Samuel n-o să se răzgândească. - Convinge-l tu s-o facă.
Ce s-a întâmplat cu ei ?
Tata spune că ei nu i-a plăcut niciodată aici.
Cred că iubeau mai mult ideea pe care o reprezenta celălalt.
Nu-l lăsa să plece, te rog.
O să am grijă de el.
14 octombrie 1914.
Draga mea Isabel, azi, fiii noştri pleacă de acasă
să apere o Anglie pe care n-au văzut-o niciodată,
iar eu nu-i pot opri.
Isabel, am încercat să-i feresc pe băieţi de toată nebunia asta,
dar ei se duc s-o caute.
Ai grijă !
Nu eşti obligat să pleci.
Alfred ?
La revedere !
Nu-ţi face griji, tată.
Ai grijă !
Samuel ?
- O să-ţi aduc coiful Kaiserului. - Vino tu întreg. O să fiu mai fericit.
Am înţeles.
Tristan ?
- Să ai grijă de Samuel. - O să am.
Colonelul Ludlow mi-a spus:
"Du-te cu ei până la Calgary. Adu caii înapoi."
"Proştii," le-a spus. "Proştii."
Colonelul nu voia ca fiii săi să plece la război pe mârţoage,
indiferent cât de proşti erau.
Hai la ei !
Ia-ţi farfuria !
Putem să stăm cu voi ? Ia loc.
Ne simţim singuri acolo.
Stai aici.
Pet ?
- Cum o cheamă, Doi ? - Doamna.
- Doamna ? - Doamna lui Tristan.
În poveste, doamna lui Tristan era Isolda.
- Ştii cine era Isolda, nu ? - Nu.
Decker, fiica ta are nevoie de educaţie.
Ştie să scrie şi să citească.
- S-ar putea simţi aiurea la şcoală. - Nu, o s-o învăţ eu.
Pot să vă ajut ?
Da.
Literatură, istorie, matematică...
Cu permisiunea ta, desigur, Decker, şi a ta, Pet.
Ce părere ai ?
Ce o să facă cu atâta educaţie ?
O să ducă o viaţă mai bogată, fireşte.
- E corcitură, Colonele. - În casa asta nu e.
- Tristan mă face corcitură. - Tristan spune asta ?
Zice că sunt pe jumătate popândău şi pe jumătate şoim.
- După ce-ţi faci treaba. - Da.
- Pentru noi. - Pentru dv., domnule şi domnişoară.
Şi pentru băieţi.
Pentru băieţi.
- Tristan, du-te la unitatea ta. - Băieţii ăia mă plictisesc.
Prefer să-mi păzeşti tu spatele.
Acum, prietene !
3 februarie 1915.
Dragă Susannah, grozăvia de aici nu poate fi descrisă în cuvinte.
Nimic nu e aşa cum mă aşteptam.
În seara asta m-am rugat pentru sufletele celor care au murit groaznic, dar cu curaj,
şi recunosc că m-am rugat şi pentru gloria mea.
E greşit să-mi doresc să mă remarc în luptă,
cum a făcut-o şi tata ?
Tristan şi Alfred mă veghează cu atâta grijă,
că s-ar putea să n-am ocazia asta.
Alfred, stai !
Samuel !
Fir-ar să fie !
- Eşti rănit ? - E doar o zgârietură.
Susannah, acum înţeleg nu numai că tata avea dreptate,
ci şi că am fost naiv.
- Lasă-mă să mă ridic ! - Stai jos !
Lasă-mă să mă ridic !
Retragerea !
Dar ne lăsăm în voia Domnului. Intrăm în luptă cu onoare,
plini de încredere, cu numele Lui pe buze.
- Suntem blocaţi aici. - Aşteptăm.
Brancardier !
- Domnule colonel, ajutaţi-l să coboare. - Dă-mi mâna !
Fir-ar să fie !
Te simţi bine, băieţelule ?
Susannah, încerc să mă feresc de disperare,
dar sunt clipe în care parcă toată decenţa umană a dispărut.
Alfred o să se însănătoşească,
dar el şi Tristan par să se fi îndepărtat,
iar eu nu mai înţeleg nimic.
Mi-e dor de tine mai mult decât îţi poţi închipui.
Eşti tot ce e mai curat, mai pur.
Închid ochii şi mă gândesc la tine.
Regret că i-am ascultat pe toţi şi nu ne-am grăbit cu căsătoria.
Mai mult regret că am plecat înainte să fim împreună,
aşa cum plănuiserăm, iubita mea.
Stai la fermă şi aşteaptă-mă.
Nu-l lăsa pe tata să-şi facă griji.
Ştiu că mila Domnului mă va apăra, ajutată şi de Tristan.
care n-a venit în Franţa
ca să se lupte cu germanii, ci ca să fie doica mea.
Cu bine, iubirea mea.
Al tău, Samuel.
Căpitanul vrea să traduc asta înainte de recunoaşterea de diseară.
Alfred vrea să te vadă.
- Vin imediat. - Da ?
Du-te !
Stâng, drept !
Stâng, stâng ! Stâng, drept...
- Alfred. - Unde e Samuel ?
Traduce. O să vină şi el. E tare !
- Vin ? - Ascunde-o !
Tristan.
- Au spus că o să te decoreze. - Da, mă trimit acasă.
Mă bucur pentru tine.
Sunt ofiţer, locul meu e lângă oamenii mei.
- Prostii ! - Sau ce a mai rămas din ei.
MacKenzie tocmai a fost adus.
Piciorul lui arată rău. A spus...
- Ce ? - Ce a spus ? Zi !
Că fratele tău s-a oferit să-i ia locul
şi să plece în recunoaştere cu căpitanul.
Fir-ar să fie ! Ţi-am spus să stai lângă el.
Samuel !
Samuel ?
Samuel !
Tristan !
- Tristan ! - Samuel !
Tristan !
- Samuel ! - Tristan !
Samuel !
- Tristan ! - Aici sunt.
- Nu văd ! - Samuel !
Tristan, nu pot să mă mişc.
- Samuel ! - Tristan !
- Samuel, vin ! - Tristan ?
Tristan !
Nu !
- Samuel ! - Tristan !
Te-am prins.
Te-am prins. E bine.
Mergem acasă.
Samuel ?
Samuel.
Samuel !
Nu !
Te-am prins.
Fii blestemat, Doamne !
Tristan ?
Tristan !
Eu sunt.
20 martie 1915.
Dragă tată şi Susannah,
am fost liberat, dar încă nu pot veni acasă.
O să-i scriu bunicului Ludlow, în Cornwall,
să-l rog să mă lase să stau cu el şi să ies pe mare.
Din dragul nostru Samuel nu pot trimite acasă decât inima.
O s-o aducă Alfred.
Ştiţi unde trebuie îngropat.
Sus, în canion, unde desena păsări.
Fiul tău, Tristan.
Ei bine...
Era cel mai bun dintre noi, nu ?
- Noapte bună ! - Noapte bună !
Noapte bună, tată !
Alfred ?
Ce ai văzut înainte să plece Samuel...
- Te rog, nu... - Vreau să vorbim.
Pe Samuel îl iubeam.
Bine.
Tristan se va întoarce cândva.
Tatăl tău va fi fericit.
Susannah trebuia să plece la Boston cu trenul de dimineaţă,
dar s-a abătut o furtună timp de trei zile şi a acoperit şinele,
iar Colonelul a insistat ca ea să rămână până în primăvară.
Spunea că altfel casa e pustie.
I-a zis că încă e casa ei.
Ar fi trebuit s-o lase să plece.
Dar de unde să ştie el ce avea să se întâmple ?
Nu era vina ei.
Era ca apa care îngheaţă în piatră şi o face să crape.
N-a fost vina ei, cum nu e vina apei
că se sfărâmă piatra.
Susannah ?
Ştii cât de mult...
Ştii cât de mult l-am iubit pe Samuel.
Şi cred că ştii...
Din respect pentru el, am vrut s-o spun aici.
Cred că ştii că...
Sunt îndrăgostit de tine.
De când te-am văzut. Ca în romane.
Cred că imaginaţia romantică a mamei a lăsat urme asupra mea.
Nu-mi uşurezi sarcina.
Îmi cer scuze.
Aş putea spera că o să înveţi să mă iubeşti ?
Nu aşa cum l-ai iubit pe Samuel, fireşte,
dar suficient ca să...
Susannah, am putea avea o viaţă împreună.
O viaţă fericită.
Nu prea cred, Alfred.
Dar nu pari sigură. Poate că există o şansă.
Ce ?
Ţi-aş produce numai suferinţă.
De ce nu mă laşi pe mine să hotărăsc asta ?
Nu eu am stricat-o, dar o pot repara.
Pot să pun roata înapoi şi pot s-o scot singur,
aşa că du-te şi culcă-te !
Colonele !
Ce ?
Priviţi !
Susannah, mă duc în oraş, dacă...
Bine ai revenit acasă, fiule !
Tristan, te-ai întors întreg.
Doamne !
Nu l-am putut salva.
Sigur că nu.
Nu l-am putut salva.
Nu-i nimic.
A fost o plimbare plăcută azi ?
Scuză-mă, tată.
Tristan.
Tristan, te rog.
Când intenţionaţi să vă căsătoriţi ?
'Neaţa.
Naiba să te ia, Tristan. Ai să te însori cu ea.
- Să fac din ea femeie cinstită ? - Da !
Blestemat să fii !
- Da, mă căsătoresc cu ea, dacă mă acceptă. - Dacă te acceptă ?
O iubeşti ?
Sau ai sedus-o doar ca să-mi faci în ciudă ?
N-am făcut asta.
- Şi cu Samuel cum a fost ? - Ce-i cu Samuel ?
- Vorbeşte-mi tu despre Samuel. - L-am iubit cu toţii. Samuel a murit.
- Ce e ? - Ce convenabil e pentru tine.
Pentru c-o iubeşti, am să te iert pentru asta. O dată !
Dacă mai spui asta, nu mai suntem fraţi.
O dată !
Tristan, ştii că n-o poţi face fericită.
Voi încerca.
Vei da greş.
Astăzi, am să plec.
Alfred ?
Vă urez mult noroc amândurora.
- La revedere, fiule. - Bine. Urează-mi succes.
Mult succes !
7 septembrie 1915.
Dragă mamă, cred că s-ar putea să-mi fi găsit locul în această lume.
Helena este un oraş modernizat peste noapte,
care debordează de întreaga energie şi vitalitate a timpurilor noastre.
Aici, simt că trăiesc.
Există multe oportunităţi pentru cei ce doresc
să se dedice muncilor lor.
Se pare că mi-am dobândit deja o reputaţie de om cinstit şi corect.
ALFRED LUDLOW NEGUSTOR DE VITE ŞI CEREALE
Animale de prăsilă, hrană şi seminţe de calitate
Şi sunt încântat să-i pot numi prieteni pe unii dintre cetăţenii influenţi din Helena.
Sunt hotărâţi să vadă oraşul dezvoltându-se, la fel ca şi mine.
Suntem mândri de tine.
Mamă, îţi mulţumesc pentru scrisoare. Tu-mi cunoşteai speranţele.
Faptul că-mi înţelegi dezamăgirea mă consolează foarte mult.
În fiecare seară, mă rog la Dumnezeu să-l ierte pe Tristan.
Ştiu că tu înţelegi. Fiul tău care te iubeşte, Alfred.
Stai ! Stai !
Fir-ar să fie !
Tristan ?
Dacă vom avea un băiat, mi-ar plăcea să-l cheme Samuel.
Iar dacă e fată, Isabel.
Şi încă te mai iubesc.
Şi mă vei tolera, pentru că te iubesc atât de mult.
Tristan ?
Nimic.
Am primit veşti de la mama ta.
A zis că Alfred s-a asociat cu nenorociţii ăia
de fraţi O'Banion.
A zis că îi merge bine.
- Lui Alfred îi va merge bine oriunde. - Numai aici cu noi, nu.
- Eu sunt de vină. - N-am spus asta.
Nici pe Samuel n-am putut să-l aduc acasă în viaţă, nu-i aşa ?
Să nu-ndrăzneşti să spui asta, băiete. A fost voia Domnului.
Oare ?
Domnule colonel, am pierdut doi viţei lângă Caveman's Canyon.
Ar putea fi un urs.
Ursul meu ?
- Ia-l tu, Tristan. - Fii sigur c-am s-o fac.
Nu ştiu de ce n-a ucis Tristan ursul ăla bătrân.
Bătrânii spun
că, atunci când un om şi un animal şi-au vărsat unul altuia sângele,
devin unul şi acelaşi.
- Am spus patru beri, domnule Sachtleben. - Iar eu am spus fără indieni.
El e destul de civilizat, vă asigur.
- Da ? - Da.
- Dă-i o bere. - Nu te amesteca, băiete.
- Tata a spus patru, nu-i aşa ? - M-a auzit.
Eu şi dl. Sachtleben ne vom înţelege.
- Dă-i o bere, fir-ar să fie ! - Tristan, nu te băga !
Am spus să nu te bagi. Naiba să te ia.
Eşti un prost.
Cauţi să te iei la hartă cu un om
care are cu 10 kg mai mult
şi care, în momentul ăsta, caută o armă sub tejghea.
Nu-i aşa, domnule Sachtleben ?
Ca să-ţi zboare creierii şi să scape de tine.
Încetează.
Da.
Vreau patru beri. Acum !
Dar proprietarul a spus că nu vrea să servească indieni.
Înapoi !
Îl vezi pe omul acesta ? Îl vezi ?
Îl cheamă O Tăietură.
E unul dintre veneraţii naţiunii Cree
şi le-a venit de hac multora dintre duşmanii săi.
E prietenul nostru şi îi e sete.
Cred că, în adâncurile fiinţei sale, a auzit vocea ursului,
mormăind din locuri întunecate şi tainice.
Aveai de gând să-ţi iei rămas bun ?
Tristan ?
Cât timp vei fi plecat ?
Nu mult. Câteva luni.
Pot face să-ţi fie mai bine.
Nu.
Dac-am avea un copil...
Sau dacă aş fi însărcinată, ai mai pleca ?
Da.
Dă-mi o şansă.
Nu face asta.
Uită-te la mine.
Te rog, uită-te la mine.
Te voi aştepta.
Oricât va trebui.
Te voi aştepta o veşnicie.
- Se va întoarce ? - Nu ştiu.
Nu ştiu.
Tăietură zice că da.
20 aprilie 1918. Dragă Tristan,
au trecut câteva luni şi încă nu am veşti.
Singurul semn că eşti în viaţă
e un pachet rupt care a sosit azi din Noua Guinee, se pare,
acoperit cu un scris ciudat
şi conţinând ceea ce pare a fi o brăţară indigenă.
Trei. Trei. Nu !
E pentru mine, presupun, dar poate că nu.
Încă îţi mai pasă ce se petrece aici ?
Preţurile vitelor continuă să scadă
şi iarna pare a nu se mai sfârşi.
De ce nu scrii ?
Nu te mai întorci niciodată şi ţi-e teamă să-mi spui ?
Lui Alfred îi merge la fel de bine.
Alfred.
Şi-a extins afacerea. Acum, include interese financiare
în Chicago şi Washington, dar n-am pretenţia că înţeleg.
Vrea s-o trimitem pe Isabel Doi la internat la Chicago,
dar ea refuză categoric să părăsească ferma.
Cred că şi ea te aşteaptă.
Tristan, nu am unde să trimit această scrisoare
şi n-am motive să cred că vrei s-o primeşti.
O scriu doar pentru mine.
Şi o voi ascunde împreună cu
toate lucrurile care au rămas nespuse şi nefăcute între noi.
12 decembrie 1919.
Dragă Susannah,
M-am făcut vânător.
Spune-i lui Tăietură că aici sunt creaturi care nu se găsesc nici în cărţi.
Şi le-am ucis pe toate.
Susannah, tot ce-am avut noi a murit,
căci şi eu am murit.
Mărită-te cu altul.
Domnule colonel, se pare că avem musafiri.
Tată, am venit să-ţi cer binecuvântarea.
Binecuvântarea ?
- Ştii, domnii aceştia... - Şi mulţi alţii, aş putea adăuga.
... mă îndeamnă să candidez la alegeri.
Alegeri ? Ce alegeri ?
Pentru Congresul SUA.
Atât de respectat este fiul dv. în acest district, domnule colonel.
Ca să vezi, Alfred.
Şi ce speraţi să obţineţi din asta, domnilor ?
Poftim, domnule colonel ?
Am vorbit clar, domnule.
Ce doriţi pentru dv. personal, dacă e ales fiul meu ?
Tată, chiar nu cred că domnii...
Nu te-ai întrebat şi tu asta, Alfred ? Sau chiar crezi
că aceşti domni te susţin dintr-un simţ al datoriei patriotice
şi datorită valorii tale ?
Uiţi ceva, tată. Nu mai sunt un copil.
Domnule colonel, Congresul...
Congresul e guvernul, domnule. Şi eu am lucrat cândva pentru guvern.
- Tată, problemele pe care le... - Indienii !
Indienii erau problema pe atunci.
Vă asigur, domnilor, că nimic nu e la fel de grotesc
ca şi întâlnirea unui copil cu un glonţ
sau măcelărirea unui sat întreg în somn.
Aşa a rezolvat guvernul problema aceea
şi nimic din comportamentul său
nu m-ar putea convinge că acum e mai înţelept,
mai simţit sau mai uman.
Ei bine, domnilor,
tatăl meu, pe care-l respect profund,
spune că guvernul nu e nici înţelept, nici uman.
Voi considera că e de datoria mea absolută, ca fiu al tatălui meu,
să aduc atât înţelepciune, cât şi omenie în Congresul Statelor Unite.
Mulţumesc pentru binecuvântare, tată.
Domnilor.
Domnilor, aţi putea să mă aşteptaţi în maşini ?
Da, sigur.
Susannah ?
Te simţi bine ? Ce s-a întâmplat ?
Susannah, tot ce-am avut noi a murit. Căci şi eu am murit. Mărită-te cu altul.
Nu ştiu ce să spun.
Tristan a fost mereu un sălbatic.
- Îl iubeşti din cauza asta. - Oare ?
Da, cred că da.
Susannah.
El te iubeşte.
Alfred ! Ea va fi soţia fratelui tău.
Da.
Dar ar fi mai bine să-i aminteşti lui.
Nu e aici ca să se apere.
Nu, el nu e, dar văd că eşti tu aici, ca să-l aperi pe el şi ce-i aparţine lui.
Chiar dacă a părăsit-o !
- Alfred. - Şi pe tine.
Şi nici nu mai vreau să spun pe cine a mai părăsit.
Fir-ai să fii, băiete !
Nu-l învinovăţi pe fiul meu de moartea lui Samuel !
Samuel a ales să fie soldat, iar soldaţii mor.
Sunt trimişi la măcel de cei de la guvern.
De paraziţi ca tine ! Naiba să te ia şi să fii blestemat !
Naiba să te ia ! Şi pe tine la fel !
Ţine-ţi gura. N-o amesteca în asta !
Ieşi din casa mea şi de pe pământul meu.
De ce ? Că vreau să-mi servesc ţara, cum ai făcut şi tu ?
Sau pentru că, asemeni ţie, iubesc o femeie care nu mă iubeşte ?
S-a folosit de ea şi a părăsit-o. Scumpul tău Tristan.
- Alfred, nu. Te rog. - Eu o iubeam.
Încă o mai iubesc.
Şi el mi-a furat-o. Şi dacă vrei să ştii adevărul,
i-a furat-o şi lui Samuel, înainte de război !
Jur pe Dumnezeu că te omor.
Uite, citeşte scrisoarea dragului tău Tristan.
Susannah,
meriţi să fii fericită.
Târziu în acea seară, l-am găsit pe colonel pe jos, lângă focul stins.
Nu se putea mişca.
Părul i-a încărunţit peste noapte şi a devenit un om bătrân.
Şi după aceea, Tristan n-a mai trimis scrisori.
Şi odată cu trecerea anilor,
mai auzeam că l-a văzut cineva pe un vas,
navigând pe un râu pe care niciun alb nu mai navigase.
Aflam tot felul de poveşti. Poveşti ciudate.
Apoi, ani de zile, nu s-a întâmplat nimic.
Îl pierduserăm. Asta e tot ce ştiam.
Dar, în fiecare an, în luna frunzelor căzătoare,
visam că vocea de urs din interiorul său a amuţit
şi că Tristan s-ar putea întoarce să trăiască în această lume.
Dar apoi venea iarna, iar apoi încă o primăvară.
Dar el era tot departe.
Ce dracu' face acum ?
Tristan !
E o nenorocită bătrână, dar e a ta.
Bine ai venit acasă !
Hei, bătrâne ! Unde e tata ?
Tăietură ?
A avut un atac acum câţiva ani. Nu poate vorbi.
O, tată.
Vrea să sărbătorim.
SUNT FERICIT
Şi eu sunt fericit.
Tată, asta e pentru tine.
"Pentru colonelul William Ludlow, de la fiul său Tristan."
N-am ştiut.
Tăietură, ăştia sunt colţi de mistreţ făcuţi de un războinic javanez.
Şi el a fost un mare om.
Decker.
Pet.
Vai de mine. Ia te uită.
Mai am ceva şi pentru mama, micuţa Izzy şi Susannah.
Ce e ?
Spune-i.
Alfred şi domnişoara Susannah s-au căsătorit acum câţiva ani.
Fratele tău e congresman acum.
Au o casă mare, nouă în Helena.
Aşa trebuie să fie.
Preturile vitelor au scăzut de tot după sfârşitul războiului.
Colonelului nu pare să-i pese prea mult.
A pierdut cam tot ce-a avut.
Vom reface totul, cu cai sau cu altceva, dacă va trebui.
Vom reface totul.
Spune că fratele tău a votat Legea Volstead.
Adevărat ?
Îmi sugerezi să devin contrabandist ?
Se fac bani din contrabandă, dacă te pricepi.
La dracu' cu guvernul ! La dracu' cu guvernul !
- Să-i ia dracu' ! - Să-i ia dracu' ! La dracu' cu guvernul !
Să-i ia dracu' !
Ştiu.
Poftim. N-o vreau.
Mi s-a spus că e fermecată.
Şi că cine o poartă va fi protejat.
Păstreaz-o.
Tristan ?
Nu vrei să-l vezi pe Alfred ?
Probabil e mai bine să nu-l văd.
Transmite-i salutări şi felicitări.
Te place.
Bine ai venit acasă !
Isabel ?
Vreau să ţi-l dăruiesc ţie.
Am şi eu ceva pentru tine. Un cadou.
- E din Ierapetra. Asta e în... - Creta.
- Creta. Da. - Ştiu unde e.
Tatăl tău m-a învăţat istoria Europei.
O fetiţă. Asta sunt eu, nu-i aşa ?
Mulţumesc, Tristan.
WHISKY CANADIAN ETICHETĂ AURIE
Bine, ne vedem peste două zile.
Nu mă aştepta, Tăietură. Mă descurc.
Atunci a venit Tristan în inima tăcută a vieţii sale.
Ursul dinăuntrul său dormea.
E greu de spus dacă de fericire.
Timpul trece şi ne simţim în siguranţă prea devreme.
Am auzit o veste ciudată.
- Da ? - Da.
S-a întors Tristan.
Da, ştiu.
Ştii ?
De unde ştii ?
L-am văzut.
Vrei să spui că a îndrăznit să vină aici doar ca să te vadă pe tine ?
Nu. Voia să te vadă şi pe tine, dar s-a gândit că te vei supăra.
Cred că s-ar putea să aibă dreptate.
Şi ce a...
Ce a spus ?
A zis să-ţi transmit salutări şi felicitări.
Sunt un prost.
Ţi-a spus vestea, nu-i aşa ?
Ei bine, ce părere ai ?
Te rog, e cât se poate de absurd.
Să se însoare cu Isabel Doi.
Doamne !
Practic, e sora noastră.
Nu poate avea mai mult de 19 ani.
Douăzeci.
Ştii ceva ? Nu-mi închipui ce dracu' e în capul lui Decker
de îngăduie toate astea.
Probabil se gândeşte la fericirea fiicei sale.
Fericire ?
Cu Tristan ?
Cred că tu ar trebui să ştii cel mai bine cât de imposibil e acest lucru.
Eu nu sunt Isabel Doi.
2 iunie 1921.
Dragă Tristan,
M-am bucurat foarte tare la auzul veştii căsătoriei tale.
Cred că tatăl tău e foarte fericit. Isabel Doi îi este ca o fiică.
Fiind botezată după propria ta mamă,
se pare că acesta a fost destinul.
Nu-i aşa ?
Fir-ar să fie !
Da.
Haide !
Samuel Decker Ludlow.
Dragă Tristan,
Pe mine şi pe Alfred ne-a bucurat vestea naşterii fiului tău.
Şi noi am sperat să avem un copil, dar mi-am pierdut speranţa.
Ştiu că Alfred se gândeşte deseori la tine
şi abia aştept ziua în care ne-am putea revedea cu toţii.
Fiul tău poartă un nume mândru şi nobil. Ştiu că se va ridica la înălţimea lui.
Te rog, transmite-i salutări Isabelei Doi şi tatălui tău şi celorlalţi.
A ta pe veci, Susannah.
- Bună seara, domnilor. - Tristan.
Tot am vrut să discut cu tine câteva lucruri.
Desigur.
După cum ştii foarte bine, noi ne ocupăm cu băuturile pe-aici.
Iar tu eşti ceea ce numim noi un operator mediocru.
Sincer, un amator.
Dar în ultimul timp, transporturile tale au devenit cam mari.
Iar răbdarea mea s-a împuţinat.
Deci data viitoare când ne vei sta în cale,
va fi ultima oară.
Mă scuzaţi. Vă mulţumesc.
Tristan, poate te întrebi de ce n-ai murit deja.
Pentru că fratele tău e congresmanul Ludlow şi asta e tot.
Şi asta e tot.
Kenneth, Thomas...
FANFARA POMPIERILOR DIN HELENA
- Bună, ce mai faceţi ? - Mă bucur să vă văd, domnule.
Bună ! Ce mai faci ?
Succes, domnule !
Nu poţi spune doar "bună ziua" ?
Bună, Alfred.
Bună, Tristan.
- Şi cine e omuleţul ăsta ? - E Samuel.
Bună, Samuel.
E frumoasă.
Bună, Izzy. Ia să văd.
- Samuel ? - Bună. Cine e această doamnă ?
Sunt mătuşa Susannah.
L-am cunoscut pe unchiul Samuel, care a murit în război.
- Cred că semeni cu el. - Asta spune şi bunicul.
- A fost foarte curajos şi foarte bun. - Şi bunicul a spus asta.
Bunicul a spus că-mi va da arma unchiului Samuel când voi fi mare.
O să vii să o vezi ?
Mi-ar plăcea.
Cândva.
- E un băiat nemaipomenit, Tristan. - Aşa e.
Cum e tata ? Se simte bine ?
Atât cât ne putem aştepta.
Eu...
Îmi doresc...
Mă scuzaţi că intervin.
Scuză-mă, Alfred. Suntem pregătiţi pentru discurs.
- Bine, vin într-o clipă. - Mulţumesc.
- Ne revedem în curând. - Mi-ar plăcea.
Kenneth.
Priveşte.
Hai. Du-te după Tynert.
Cred că ai ratat o groapă, Tăietură.
... conduci, oricum ?
Iisuse !
Domnule, avem informaţii că transportaţi bunuri
prin încălcarea Legii Volstead.
Dacă te referi la o ladă de whisky pentru tatăl meu, aşa e.
V-aş ruga să renunţaţi la ea.
Va fi puţin cam dezamăgit.
- Nu ! - Iisuse !
Nu !
Doboară-l !
Ţine-l jos !
- Să plecăm de-aici, John T. - Poate-i deschidem buzunarul.
Acum, John T.
Fratele meu ţi-a spus să nu ne stai în cale.
Ridicaţi-l şi puneţi-l în maşină.
- Nu vreau să-l văd. - Tată.
Nu vreau să-l văd.
Tristan, îmi pare rău. Îmi pare foarte rău.
Tata nu vrea să mă vadă nici acum ?
Învinovăţeşte guvernul pentru Isabel...
Tristan, trebuie să discutăm ceva.
Ofiţerul pe care l-ai bătut era să moară.
Toată lumea înţelege,
dar au zis că trebuie să te declari vinovat şi să faci închisoare 30 de zile.
Şi cel care a tras ?
A fost...
Mustrat.
- Fraţii O'Banion ? - Nimic.
Trebuie să treci peste asta, Tristan. A fost un accident oribil şi tragic.
Tristan, ascultă-mă. Treci peste asta acum.
Te-ai implicat prea mult.
Am nevoie de un minut.
Susannah ?
Regret nespus.
Am iubit-o cu toţii.
Cum te simţi ?
Bine.
Nu prea apuc să te văd.
Am ţinut un discurs deunăzi.
- Adevărat ? - Da.
Prima mea apariţie publică.
A fost...
A fost despre...
A fost despre responsabilităţile femeilor în...
Mă bucur să te văd.
Îmi pare rău.
Uneori, încă mai visez că sunt mama copiilor tăi.
Voiam ca ea să moară.
Şi poate am vrut să moară chiar şi Samuel.
N-ai avut nicio legătură cu moartea lui Samuel.
Şi n-ai avut nicio legătură cu moartea Isabelei.
Nu ?
Du-te acasă.
Du-te acasă la Alfred.
Doamnă Ludlow...
Unde ai fost ?
Am fost doar la o plimbare. Voiam să mă plimb.
Tu ce cauţi acasă ?
A sunat medicul tău. A zis că n-ai fost la consultaţie.
Am sunat acasă. Nu erai aici. Am...
Sunt foarte obosită.
Mă duc la culcare.
CAVALERUL NEGRU
Ai câştigat-o. Ţi-o aduc acasă. Alfred.
Am urmat toate regulile.
Pământeşti şi cereşti.
Şi tu...
Tu n-ai respectat niciuna.
Şi toată lumea te-a iubit mai mult.
Samuel, tata...
Şi...
Până şi propria-mi soţie.
Aş vrea să fiu singur cu ea o clipă, Tristan.
Ştii, când a murit Samuel...
Când a murit Samuel, l-am blestemat pe Dumnezeu.
I-am blestemat pe toţi cei din jurul meu, inclusiv pe mine ?
Nu.
Tu nu eşti blestemat, Tristan.
N-am să îngădui asta.
Nu eşti blestemat !
Ei bine...
Samuel, aceasta e o armă de domni. E mult mai mică, dar la fel de puternică.
Asta-ţi doreşti când vei fi mare, nu-i aşa ? O armă.
Samuel ! Samuel, vino aici !
Fugi. Du-te cu Pet.
Du-i în casă.
E un băiat nemaipomenit.
Ştii că n-am venit să te arestăm.
Du-mă în pădure. Nu vreau să vadă băiatul meu.
Să terminăm odată.
- Tată. - Domnule colonel Ludlow.
Ce se petrece aici ?
- Ce se petrece aici ? - Da.
Nu !
Nu trebuie să fii geniu ca să ştii că, pentru asta, vor veni după tine.
Da.
Alfred ?
Da ?
Vreau să te rog să ai grijă de copiii mei.
Să ai grijă de Samuel.
Frate, ar fi o onoare.
Cât îmi doream să le iau scalpul, dar nu era prada mea.
În acea noapte, am îngropat trupurile
şi am aruncat maşina în balta adâncă din susul râului Missouri.
Mi-amintesc că, atunci când era mic,
credeam că Tristan nu va ajunge să îmbătrânească.
Mă înşelasem. Mă înşelasem în legătură cu multe.
Cei care l-au iubit cel mai mult au murit de tineri.
El a fost o stâncă de care s-au strivit,
oricât a încercat el să-i protejeze.
ÎN MEMORIA LUI PET DECKER
Dar a avut onoarea sa şi o viaţă îndelungată
şi şi-a văzut copiii mari, crescându-şi propriile familii.
Tristan a murit în 1963, în luna copacilor pocnitori.
Ultima oară a fost văzut în ţinutul nordic,
unde încă se mai vâna bine.
Mormântul său nu e marcat, dar nu contează.
Oricum, a trăit mereu la limită,
undeva între această lume şi cealaltă.
A fost o moarte bună.
SupRip by XRAiN
Best watched using Open Subtitles MKV Player