www.subtitrari-noi.ro
Traducerea: Urban Legend Subtitrări Noi Team
Numele meu e Sophie Hall, de la ziarul The New Yorker.
Bună ziua, domnule Bill, mulţumiri pentru că aţi răspuns apelului.
Nu, nu sunt scriitoare. Verific doar ceea ce s-a întâmplat.
Este ca o muncă de detectiv.
Să vedem dacă sunteţi acel Robert Bill pe care-l caut.
Puteţi confirma unde eraţi atunci când aţi aflat că s-a terminat
cel de-Al Doilea Război Mondial?
Poughkeepsie, bine. Bun. Mulţumesc foarte mult.
Da, în momentul când războiul s-a încheiat.
Palm Beach? Norocosule. Mulţumesc. La revedere.
Bobby, bună. Nu am nimic, dar mai exista încă doi de Robert Bill,
iar unul este un ofiţer de marină. Aşteaptă un moment.
Te sun eu înapoi. Sophie Hall.
Puteţi confirma unde eraţi când aţi descoperit
că Al Doilea Război Mondial s-a terminat?
În Times Square? Sunt chiar aici, în acest moment.
Mă aflu exact acolo unde fotografia a fost făcută.
Niciodată nu m-am gândit că o să vă găsesc.
Pot să te întreb dacă poţi descrie ceea ce ai văzut în acea zi?
Sărutul. A fost spontan sau regizat?
A fost? Eşti sigur?
Este sută la sută sigur?
Ofiţerul de marină Robert Bill,
a declarat că era împreună cu cu asistenţa medicală
şi că sărutul a fost complet spontan,
o celebrare a dragostei adevărate dintre ei.
- Şi el ţi-a zis asta? - Da, el însuşi.
Nu-ţi cer întotdeauna să vorbeşti cu martorul,
dar trebuie să fiu sigur.
- Sunt 100% sigură. - Minunat.
Pentru că oamenii vor să creadă în dragoste adevărată, nu?
E adevărat că mergi la Verona pentru un "pre" luna de miere?
Explică-mi şi mie asta.
E doar o vacanţă înainte de căsătorie.
Este ultima dată când vom fi singuri înainte de a deschide restaurantul.
- Ei bine, e oraşul iubirii, ştii? - Da, este.
Bună alegere şi bine lucrat. Mulţumesc.
Mă gândeam... În timp ce eu sunt acolo...
Să scriu...
Scrie! Dar faci aşa de bine când verifici faptele!
- Călătorie plăcută!. - Mulţumesc. Pe curând!
Cine merge în luna de miere, fără a fi căsătoriţi? Sunteţi atât de norocoşi!
Restaurantul lui Victor se deschide în 6 săptămâni, asta e şansa noastră finală.
Ştii? Nu-l lăsa să fie cu mintea în altă parte
decât la tine. Aruncă-i telefonul mobil în Adriatică!
- Trebuie să comunice cu furnizorii. - Sophie!
Va fi bine. Promit.
Stai, ce?
Dumnezeule.
Închide ochii! Închide ochii!
Deschide gura!
- Este bună? - Este.
Da? Nu? Da? Da!
- Îmi place... - Reinventarea pastelor!
Să-ţi arăt. Gust-o pe asta, este foarte bună.
Acelaşi lucru, dar untul este diferit.
Mai mult... ştii tu.
Este bun, aşa-i?
Nu fii modestă. Am creat o operă de artă.
- Asta a fost perfect. - Victor...
- Cred că este. - Victor, eu doar...
- Victor, pot să spun ceva? - Ce?
Plecăm în curând şi încă nu ne-am făcut bagajele.
- Serios! - Faci curat?
Haide.
"Arrivederci", New York! "Ciao, Bella Verona!
- Va fi uimitor! - Ştiu, sunt atât de emoţionată!
Sophia!
Sofia, unde eşti, scumpa mea Sophia!
Vorbesc cu logodnica mea...
Ne vedem în curând!
- Îmi place acest loc. - Şi mie.
- Am nevoie să-ţi arăt unele... - Ştii ce e mai uimitor?
- Ce? - Am vorbit cu domnul Morinni.
El a aranjat întâlniri cu fiecare din furnizorii mei.
Să începem prin a vizita cea mai veche podgorie.
Victor.
Sophie, ce este? Nu înţeleg.
Mergem la cea mai vechi şi frumoasă podgorie de aici. Asta e romantic.
Haide, o să bem puţin vin, ne vom ameţi un pic...
Ne vom întoarce aici... şi o să...
- Cum a fost? - Am încercat să vorbesc cu Bobby din nou.
- Cum a mers? - Nu, nu am reuşit să vorbesc cu el.
- De ce? - Am fost speriată.
Serios?
Este timpul să mă opresc din a verifica şi să încep să scriu.
Este pasiunea ta, ar trebui să o faci.
Sunt cei mai buni struguri dintre podgoriile din zonă.
- Corect. - Îţi aminteşti?
Este foarte profund. Fructe proaspete, flori...
E bun.
Gust de flori şi fructe proaspete. Simţiţi? Este atât de bun.
Zâmbeşte.
Sophie.
Trebuie să cumpărăm bilete pentru opera, înainte să se vândă toate.
Trebuie să vedem Castel Vecchio, Lacul Garda şi turnul Julieta.
Sophie, este atât de frumos şi atât de incredibil!
Sophie, este uimitor! E perfect.
Aş vrea să fiu un şoricel şi să trăiesc în fabrica de brânza.
Da, desigur. Vorbim după. La revedere.
Dl Morinni a fost la telefon, ne-a invitat
într-o pădure la aproximativ 120 de km de aici.
- Au nişte trufe minunate. - Stai, 120 km?
Nu este asemănător cu mile, Sophie.
Înţeleg diferenţa, dar nu înţeleg de ce trebuie
să mergem 120 km pentru a vedea o ciupercă.
Nu este o ciupercă, bine? Este o trufă,
ceva care se pune în partea de sus a aluatului, este bună...
Haide, ce este? Te-ai distrat azi, aşa-i?
Totul a fost bine, dar acum...
Sincer, acum nu simt nevoia şi nici dorinţa de a vedea o ciupercă.
Bine, am înţeles. E bine.
Doar nu-i mai spune ciupercă.
Ştii ce? De ce nu te duci tu să vezi locul cu trufe
- iar eu să văd monumentele? - Serios?
Sigur! Este o situaţie de câştig-câştig!
"Draga mea Juliet, Sunt îndrăgostită"...
"Juliet, am nevoie de ajutor"...
- "Dragă Juliet"... - "Dragă Juliet"...
"Oh, Romeo! De ce eşti tu Romeo al meu?
Eşti bine?
Scuzaţi-mă...
- Vorbiţi engleza? - Mulţumesc lui Dumnezeu.
Luaţi acest cos e... Cum spui?
- Şi să le traduceţi. - Să le traduc?
Nu eşti traducătorul trimis de agenţia pentru ocuparea forţei de muncă?
- Nu, eu sunt... - Te aşteptam de două săptămâni.
Scuze. Numele meu Sophie este, te-am urmărit...
şi te-am văzut că ai pus scrisorile într-un coş.
- Şi am vrut doar să ştiu de ce? - De ce?
- Eşti scriitoare? - Da, sunt scriitoare.
Vino, am să-ţi arăt.
Ei vin din toate colţurile lume, în fiecare zi.
Dar luaţi scrisorile la fel ca şi monedele din fântâna?
Cum altfel să le putem răspunde?
Deci, răspundeţi la toate?
Da.
- Sunt toate Juliete? - Secretarele ei.
Donatella a fost căsătorită 51 ani cu acelaşi om.
Ea se ocupa cu probleme dintre soţi.
Soţii sunt ca vinul, durează mult timp ca ei să se maturizeze.
Francesca este o asistentă medicală, se ocupa cu bolile şi cu pierderile.
Şi Maria...
De ce întotdeauna oftezi când rosteşti numele meu?
Ea are 12 copii, 29 nepoţi şi 16 strănepoţi.
- Are grijă de toate. - Şi tu?
Isabella oferă răspunsuri la cele pe care abia le poţi citi.
Lupte, finaluri, inimi zdrobite.
Cineva trebuie s-o facă.
Este mama mea. Rămâi la cină, Sophie?
La toţi ne e foame
dacă nu vrea să mănânce, asta e.
Ştii foarte bine ca eu nu suport neruşinarea.
- Mamă, nu este o insultă. - Nu este jignitoare?
Uite ce mare şi frumoasă e. Suficient de mare pentru tot oraşul.
- Şi ea spune nu! - Mi-ar plăcea să rămân,
dar trebuie să plec.
Asta este problema cu americanii.
- Întotdeauna pe fugă. - Te rog, mama!
Trebuie să plec să-mi găsesc logodnicul.
Logodnic?
De ce nu? Felicitări!
- Foarte bine! - Noroc, dragă!
Cel puţin accepta un deşert pentru tine şi logodnicul tău.
Mulţumesc.
O seară frumoasă tuturor.
- Pa. - Pa.
Ştii? 120 km de tur şi tot eu am ajuns înaintea ta.
- Felicitări. - Da.
Cum a fost Verona? Cum a fost, fără mine?
Pustie, pe jumătate pustie, complet pustie?
Pe jumătate pustie.
- Secretare şi Juliet... - Juliet?
- Juliet Capulet? - Da, sunt aceste femei
care se numesc secretarele Julietei,
şi ele scriu scrisori pentru oricine care-i scrie Julietei.
Secretarele acestea lucrează pentru oraşul Verona.
Şi toţi aceşti oameni, aceste femei cu inima zdrobită
vin din toate colţurile lumii.
- Şi scriu scrisori şi... - Ce e în pungă?
Nu ştiu.
Apoi postează aceste scrisori, pe un perete
în grădina Julietei, secretarele se întorc,
cu aceste coşuri, şi culeg scrisorile în fiecare zi.
Apoi răspund scrisorilor, ca şi cum Julieta ar răspunde
pentru toate scrisorile care au adresa scrisă pe plic.
Asta e treaba lor! Este de necrezut,
este pasiunea lor, este ceea ce fac ele în fiecare zi.
- Lucrează toată ziua, în fiecare zi... - Sophie, Dumnezeule...
- Şi fac acest lucru de ani de zile... - Este incredibil!
E pur şi simplu incredibil!
Incredibil! Dumnezeule! E extraordinar, gusta.
Trebuie să încerci. Dumnezeule! O muşcătură, haide!
Trattoria Scrisori către Juliet.
Victor este foarte entuziast.
Da, da, ştiu.
El se crede că este italian, de când am ajuns aici.
Şi toate imitaţiile.
- Dar nu e foarte bine. - Corect.
Acea femeie este frumoasă, este incredibilă.
Cred că sunt îndrăgostit. Absolut.
- Eşti îndrăgostit de ea? - Sunt!
Serios?
Să spun că nu. Spune nu şi n-o voi face.
Serios, sunt topit de dorinţă, dar n-o voi face.
Bine. Ce?
Ea s-a oferit să mă înveţe unele secrete astăzi.
- Serios. - Bine, acum sau "într-o zi"?
Chiar acum! Este o nebunie. Este uimitor, ea face
- Risotto a Marone, nu? Da? - Totul este risotto, nu?
Vezi? Reţeta e veche de aproximativ 300 de ani.
- Este fantastic. - Bine, e minunat, dar...
- Lacul Gardă, nimic azi? - Lacul Garda... Adică...
Lacul Garda e acolo de 500000 ani, ştii?
Dar acum, Angelina s-a oferit să mă ajute,
şi eu sunt aici, suntem aici, hai să ne distrăm...
Hei tu, Paul Newman, dacă vrei să munceşti, trebuie să vezi!
Vezi ce vreau să spun?
Mi-a spus Paul Newman, da?
Uite... să vedem lacul, mâinile mele sunt legate... nu ştiu.
- Ne puteţi ajuta, dacă doriţi. - Scrisorile!
Corect? Tu citeşti scrisorile şi eu gătesc.
Iar mai târziu, mâncăm. Este un câştig-câştig!
- De cât timp sunteţi logodiţi? - De aproape un an.
Şi pot să întreb de ce nu porţi un inel de logodnă?
Asta a fost vina mea. Am insistat. El este atât de ocupat, ştii?
Acest restaurant şi totul... Şi eu...
Cred că l-am găsit inutil.
Totuşi, o fată ar trebui să primească un inel.
Nu m-am dus după el, Julieta.
Nu m-am dus după Lorenzo.
Ochii lui erau atât de plini de încredere.
I-am promis că o să fugim împreună
pentru că părinţii mei nu-l acceptau.
Dar, în schimb, l-am lăsat să mă aştepte,
sub copacul nostru. Aşteptând şi întrebându-se unde eram...
Eu sunt în Verona, acum. Mă voi întoarce la Londra dimineaţa
şi îmi este atât de frică.
Te rog, Juliet. Spune-mi ce să fac.
Sufletul meu se mistuie
şi nu am pe altcineva pe care să contez.
Cu dragoste, Claire.
Şi a fost acolo în toţi aceşti ani?
Cred că ea a venit înapoi
pentru a-şi găsi dragostea adevărată.
Şi au 10 copii
şi încă se mai iubesc pasional toată noaptea.
Cu excepţia faptului că el a făcut şunculiţe şi s-a îngrăşat,
şi ea este cea care trebuie să facă totul.
Francesca!
Poate că ea a rămas în Londra. şi s-a căsătorit cu un duce,
şi au trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi. Ca mine.
Te-ai măritat cu un contabil şi nu cu un duce.
Nimeni nu e perfect!
Şi pun pariu că atunci când face dragoste cu ducele
îşi imaginează că e cu prima ei dragoste, Lorenzo.
Isabella, trebuie să-i răspundem.
Atunci, răspunde-i.
- Bună seara, doamnelor. - Bună seara.
Bună seara, prieteni.
Noapte bună.
Noapte bună, Sophie.
Noapte bună.
- Îmi pare rău, am întârziat. - E în regulă, nicio problemă.
- Cum a fost ziua ta? Bună? - A fost aşa de bine!
- Da? - A fost.
- Super! - Angelina, cum e?
E minunată. Această femeie este incredibilă.
E foarte instinctivă, găteşte fără reţete,
este uimitoare. M-a invitat să gătim din nou.
- Serios? - Oh, da.
Cred că pot învăţa multe de la ea.
Nu, tu prima. Scuze.
Doar... voi fi scurtă, eu doar...
- Ce s-a întâmplat? - Am avut o zi minunată!
Am răspuns la o scrisoare care a fost scrisă acum 50 de ani!
Cine a scris-o poate nu o să-l primească.
- Dar a fost atât de bine să-l scriu! - Ar trebui să petreci mai mult timp cu ele.
- De ce? - Pentru că e pasiunea ta, da?
Şi, de asemenea, deoarece ţi se potriveşte perfect.
Pentru că eu vorbesc doar despre Dl Morinni,
şi el m-a invitat la această licitaţie cu vinurile incredibile în Livorno.
- În Livorno? - Da. Da,
este foarte unic, nu ştiu, nu ştiu dacă pot obţine un bilet.
Ştii? Şi este peste o zi sau două.
Şi dacă vrei pot obţine 2 bilete, nu ştiu dacă pot...
Pentru o licitaţie de vinuri, în Livorno?
Sună teribil. Ştiu, îmi pare rău. Îmi pare rău acum.
Mă simt atât de rău, vreau să spun...
Deja îmi este dor de tine.
- Te văd în curând, bine? - Bine.
Pa!
- Pa. Ciao! - Ciao!
Ascultaţi ce a scris săraca fată.
" Juliet, e ceva mai rău în această lume decât un bărbat? "
Da, doi bărbaţi!
- Scuză-mă. - De-o săptămână nu am mai scris.
Permite-mi să spun, a fost o scrisoare foarte frumoasă.
Da, a noastra.
Excelenta.
O scrisoare catre bunica mea, Claire Smith.
Ceea ce am scris eu a fost incredibil?
Da...
Da, surprinzator.
Nu am mai scris de o saptamana.
A fost o scrisoare foarte frumoasă.
La ce te gândeai?
M-am gândit că a meritat un răspuns.
Da, poate acum 50 de ani, nu şi acum!
Ce... Îmi pare rău
nu ştiam că dragostea adevărată are termen de valabilitate.
Dragostea adevărat? Glumeşti?
Ce făceai dacă n-o găseai?
Tu nu ai mai fi aici deranjat de ceea ce am făcut.
Ce faci aici, oricum? O americancă singura
- preocupată de probleme altora? - Nu sunt singură. Sunt logodită.
Condoleanţele mele mirelui.
Scuză-mă!
Ce înseamnă asta? Vii de la Londra să-mi ţii o predică?
Nu, am venit pentru că n-o puteam lăsa pe bunica mea să vină singură.
Claire este aici? De ce?
Cred că eşti în stare să-ţi dai seama de ce.
Dumnezeule!
Asta e incredibil! A venit să-l găsească pe Lorenzo!
- "Incredibil"? - Da!
Şi dacă Lorenzo nu vrea s-o vadă? Dacă a uitat-o?
Dacă este grav bolnav sau mort?
Să spunem doar pentru distracţie. Şi apoi ce?
Aşa m-am gândit şi eu.
Vreau să o cunosc. Vreau s-o întâlnesc pe Claire.
Vreau să joc pentru Manchester Unite, dar sunt jalnic la fotbal.
- Şi dacă ea vrea să se întâlnească cu mine? - Cred că faptul că ea
nu are niciun interes să cunoască o femeie care poate
folosi "Dumnezeule" şi "incredibil" în aceeaşi frază.
Bunico, au închis. Ar trebui să mergem acum.
Scuzaţi-mă. Claire? Salut!
Bună, numele meu este Sophie şi eu am scris scrisoarea.
Scrisoare de la Juliet?
Dumnezeule! Mulţumesc!
Mulţumesc, dar ne-ai găsit?
Ei bine, de fapt, nepotul dvs m-a găsit.
- Da? - Ei bine, de fapt, eu...
- Am... doar... - Da, e un dulce.
Şi foarte fermecător.
Şi el a crezut că s-ar putea ca tu să vrei să mă întâlneşti.
Un comportament atipic din partea ta, dragă.
Ei bine, în aceste condiţii, părea nepoliticos
să n-o cunoşti pe femeia responsabilă de această călătorie.
Charlie nu a fost de acord. Ceea ce face să fie chiar mai distractiv.
Noi mergem să servim o cafea. Ai dori să ni te alături?
- În nici un caz. - De ce?
Nu! A fost o zi lungă. E prea mult.
- Bine, dragă, odihnă plăcută. - Nu ştiu...
Cunoşti vreun loc unde am putea merge?
De fapt, cunosc locul perfect.
Nu pot să cred că eşti aici!
Am făcut un curs de Artă în Toscana
şi am stat la o familie lângă Siena.
Şi aveau un fiu, Lorenzo.
Şi a fost dragoste la prima vedere.
Avea ochii de un albastru...
Şi am spus că era teribil de frumos.
"Tu eşti fata cea mai frumoasă din lume. "
Draga mea, tu ai rămas la fel de frumoasă.
Mulţumesc.
Şi el mi-a dat acest inel.
El a vrut să se căsătorească,
dar aveam examene, în Anglia,
şi părinţii mei n-ar fi acceptat. M-am speriat şi...
Am fugit.
Acum...
Ceea ce-mi doresc este să...
... să-i spun că-mi pare atât de rău că am fost atât de laşă...
Desigur, să scrii o scrisoare ar fi prea simplu.
Deci ai venit să-l găseşti pe Lorenzo.
Da, şi cred că ştiu unde se afla.
Unde?
La o fermă, lângă Siena.
Charlie mă va duce acolo, mâine.
Doar pentru că nu vreau ca tu să faci autostopul.
- El crede că este o mare greşeală. - Nu ai avut parte de nimic
- romantic în viaţa ta? - Nu, pentru că sunt realist.
- Pentru că eşti englez? - Rece ca un peşte.
Şi cine a scris "Romeo şi Julieta"?
William Shakespeare, un italian mare!
Sunt nebun... nebun!
Sophie, draga mea.
- O seară frumoasă. Şi mulţumesc. - Eu îţi mulţumesc.
- Bună seara tuturor. - Bună seara.
- A fost grozav să te întâlnesc. - Charlie, haide.
- Noapte bună, doamnelor. - Ciao.
Ar fi minunat, dacă ea l-ar putea găsi pe Romeo al ei.
Este foarte special.
Imaginaţi-vă dacă-l găseşte?
După 50 de ani şi totul pentru că ai găsit o scrisoare.
Nimeni n-ar crede, dacă n-ar fi adevărat.
Aşteptaţi... aşteptaţi!
- Ce dra... uite-o că vine! - Îmi pare rău.
Pot să vin cu tine în căutarea lui Lorenzo?
Să vii cu noi?
Dar logodnicul tău? Eşti în oraşul iubirii şi tu vrei să vii cu noi?
Da, vreau. Deoarece el este ocupat, iar eu sunt liberă.
- Desigur, dacă nu deranjez. - Nu, nu e niciun deranj.
Eu doar... trebuie să mai spun un singur lucru.
Nu este în întregime altruism. A început ca un răspuns simplu
la scrisoarea ta şi acum cred că este incredibil ceea ce faci.
- Şi mi-ar plăcea să scriu despre asta. - Un jurnalist!
- Dacă sunteţi de acord. - Bunico, un ziarist!
Încearcă să intre în vieţile noastre personale...
Charlie, haide! Nu e un secret de stat, aşa-i?
Eu nu sunt o ziaristă. Mi-ar plăcea să fiu cândva, dar...
Şi vezi povestea bunicii ca o oportunitate.
Cred că e o poveste care merită spusă.
Şi mie mi-ar plăcea să vii cu noi.
- Serios? - Da.
- Sigur. - Minunat!
Cât timp ai petrecut cu Lorenzo?
Ne-am bucurat de fiecare secundă.
Mergeam la ferma unde lucra
şi ne aşezăm sub copaci
şi a mâncam pâine cu roşii şi cu ulei de măsline.
- Atât de romantic! - Da.
Ce e aşa de romantic să mănânci pe jos?
- Serios? - Pe jos? Ei bine, el a iubit pământul!
El iubea să-mi vorbească despre ploaie
şi despre izvoare cu apă proaspătă...
Ne-am plimbat mile întregi, stăteam pe iarba udă...
Încă îmi amintesc...
Mirosul de sudoare...
Bine, bunico. Deja mi-am făcut o idee.
Deci, te simţi minunat că eşti pe cale să-ţi găseşte-ţi sufletul pierdut.
- Da. - Sufletul ei pereche a fost bunicul meu.
Nu-mi invalidă întreaga existenţă.
Bine, îmi pare rău. Eu doar...
Nu am vrut să sune aşa, desigur, se ştie ce am vrut să spun.
Charlie este la fel ca cu soţul meu.
Întotdeauna sceptici.
Soţul meu a spus întotdeauna că dragostea tine doar de hormoni.
Dar în adâncurile lui era atât de sufletist şi de pasional.
Şi Charlie este exact la fel.
Spune-mi despre băiatul de care eşti îndrăgostită.
- Victor. - Ce e?
Ei bine, Victor este un bucătar şef. O mare bucătar şef.
- Chiar? - Îşi deschide un restaurant.
În New York. Şi de aceea suntem aici.
Căutam furnizori de pretutindeni.
Şi el este, de fapt, în Livorno la o licitaţie de vin în acest moment.
Ei bine, asta sună distractiv!
Pentru el, da.
Părinţii tăi, îl plac?
Da, tata-l place.
Mama mea ne-a abandonat când aveam nouă ani.
Of, draga mea...
- Vai, dragă. Scuze. - Bine, a trecut mult de atunci.
Încet, încet.
Cum vrei să faci asta?
Să sun la uşă...
Şi dacă soţia lui are o criză de gelozie?
Ei bine, asta mi-ar stinge focul.
Mă preocupă faptul că s-ar putea să nu-şi amintească de mine...
Să mergem acasă, bunico. Înainte ca toate să se termină în lacrimi.
Haide, nu e nimeni!
- Mă uit în spate. - Am făcut tot ce am putut.
Nu e cazul să-i prelungim suferinţa.
Da?
Bună ziua.
- Bună ziua. - Bună ziua!
- Lorenzo Bertolini? - Da, eu sunt.
Bună ziua, eu sunt Charlie Wyman. Aceasta este bunica mea, Claire.
Şi Sophie.
Claire, nu vă amintiţi?
Nu este el.
Eşti sigură?
Nu sunt ochii lui.
Ne pare rău, ne-am înşelat.
Să fim siguri.
Îţi aminteşti ce-ai făcut în vara anului 1957?
Vara 1957...
nu uit niciodată. M-am întâlnit cu cea mai frumoasă fată.
Cu părul blond lung.
Ne-am căsătorit în acel an.
Am blestemat-o pe femeia aia!
I-am blestemat ochii, dinţii, mustaţa!
De ce întrebaţi?
De ce aduceţi în prim plan amintirile astea oribile?
Ei bine, a mers bine. Nu poţi să zici că nu ai încercat, bunico.
- Îmi pare rău, într-adevăr. - Serios, chiar aşa?
Dacă nu ştiam ce înseamnă întrebarea ta, nu încercam să răspund.
Nu poate fi singurul Lorenzo Bertolini în toată Toscana.
- La naiba! - Este singurul de aici...
Nu am venit până aici aici ca să renunţ tocmai acum.
Bunico, ce vrei să faci? Să baţi la toate uşile,
şi să întrebi dacă "Lorenzo este"?
Cum s-o facem altfel?
Şaptezeci şi patru de rezultate. Şaptezeci şi patru!
Şaptezeci şi patru! Şi vrei să mergem la vânătoare de bărbaţi? Imposibil!
- Plecăm dimineaţa. - Charlie, vrei să te calmezi?
- Sophie, ce crezi? - Chiar, ce crezi?
Ea nu crede! E ideea ei genială!
Gata, s-a terminat! L-am găsit pe Nemo. Totul s-a terminat.
- Sophie... - Uite, asta e treaba mea.
Găsesc oameni şi lucruri. Şi există procese de eliminare.
Şi dacă găsim "cave utendo" după anumite cerinţe,
adăugăm şi unele fapte,
putem reduce asta considerabil.
Cine spune "incredibil" şi "real" a spus: "cave utendo"?
Te rog! Am studiat la Brown,
dubla specializare, una în latină.
Aceasta este o nebunie. E nebunie curată!
Charlie, nu ai spus că vrei să înoţi?
Avem de lucru. Mergi şi înoată, în timp ce noi lucrăm!
Nu-l mai suport!
Este un băiet foarte frumos.
Aşa-i?
Bine, eşti sigură că Lorenzo nu ar părăsi niciodată acest loc?
Nu, el a iubit acest pământ! Sunt foarte sigură.
Pot?
Lorenzo ai noştri.
Eşti sigură că ai timp pentru toate astea?
... Oferta de preţ pentru 4000.
Alo, iubire. Ce faci?
Eu sunt bine, tu ce faci?
Ştii, am văzut cele mai incredibile vinuri,
licitaţia e incredibilă, a fost frumos şi uimitor. Cum merge la tine?
Ei bine, eu sunt în Siena în acest moment.
Ce? Siena?
- Ce faci în Siena? - Scriu scenariul.
Suntem în mijlocul unei aventuri, căutam o persoană
pe care ea a cunoscut-o acum 50 de ani.
Ştii ce, dragă? Acum, nu e un moment prea bun,
sunt un pic ocupat, mă bucur că ai sunat,
dar avem timp să povestim.
Şi posibilităţile de aici sunt cu adevărat uimitoare, ştii?
Şi cred că ne vom abia vineri.
Nu vreau să renunţ? M-aş simţi teribil...
Nu, rămâi, te rog! Şi eu voi fi ocupată până vineri.
Minunat! Deci, pe vineri, bine? E foarte bine. Pe mai târziu... pa!
Claire.
Sunt disponibilă.
- Ce? - Vine cu noi!
- Da? - Vine cu noi!
Ce... splendid!
Păcat că nu sunt Lorenzo pe care-l cauţi.
Dar dacă nu-l găseşti...
te poţi întoarce aici. Voi face un peşte delicios.
- Dumnezeule! Bine. - Bine? Bun!
Mulţumesc. Scuze că întrerup jocul.
Noroc.
- Haide, frumoasă doamnă. Vino. - Mulţumesc!
Ce minunat! Mă faci să zâmbeşti...
- Dumnezeule, nu! - Haide, destul, haide.
Asta ar fi grozav.
De la un tip care a lucrat pământul la un om care deţine unul.
Şi să sărim peste părţile înşelătoare.
Viaţa este făcută din piese complicate.
Ce păcat că nu am fost eu.
Da.
Stimată doamnă Clară, niciodată nu aş fi permis să plecaţi.
- Credeţi-mă. - Mulţumesc.
- La revedere. - La revedere.
Ce este între tine şi italieni? Ţi-ar mânca din palmă!
Ce păcat... Cred că aş putea fi fericit aici.
- Fericit? Nepotul tău a spus "fericit". - Am spus "aş putea fi. "
Doar nu te lăsa purtată de val. Am o reputaţie de menţinut.
Charlie, de ce nu-i spui Sophiei despre munca ta de voluntariat.
- Nu-mi imaginez că ar fi interesată. - Încearcă-mă.
Sunt voluntar în apărarea drepturilor omului,
ajutorarea refugiaţilor pentru a obţine azil.
- Pare surprinzător. - Sunt atât de surprinsă!
Nu mi te... am imaginat un tip de genul "Salvator al omenirii"...
Serios?
Şi cum ţi-ai imaginat că aş fi, mai exact?
Ei bine, înclinat spre un idiot de la Oxford.
Dar acum că ai menţionat asta, un duce sunt convinsă că ar merge ca titulatura.
Cred că nişte scuze ar fi binevenite.
Dar ea are de-a face cu fapte, Charlie.
Bine... Merg să mă odihnesc.
- Bună seara. - Bună seara.
- Pot să te însoţesc până la cameră? - Relaxează-te, Charlie.
E incredibilă.
Sunt de acord în ceea ce priveşte utilitatea cuvântului, în acest caz.
Uau, sunt flatată. Mulţumesc că eşti de acord.
Acum, pentru nimic.
Da, bine... Să mergem la pat?
"Mergând la pat" este...
La fel de mult mi-ar plăcea să stau aici
şi să beau sticle întregi...
Nu, mergi la culcare, ar trebui. Noapte bună, Charlie.
Da.
- Ei bine, noapte bună. - Noapte bună.
Scuză-mă, că sunt nemanierat...
Ştiu, nu e de mirare având în vedere că te cunosc?
Da, dar... nu ştiu ce este, dar...
Se pare că aduci în prim-plan tot ce este mai rău în mine.
- Deci, cumva e vina mea. - E vina ta.
Tu ai scris a naibii scrisoare.
Dar, oricum, te pot însoţi până la camera ta?
Ştii, nu sunt atât de dichisit,
rigid şi încăpăţânat aşa cum încerci tu să mă faci să arăt.
Adevărat. Şi nu am adus argumente ca "dragostea adevărată" e un nonsens.
"Vinovat".
E doar sunt îngrijorat pentru ea.
Eu ştiu că ea crede că sunt indiferent,
dar viaţa ei nu a fost atât de uşoară.
E ceva rău că-mi fac griji?
Nu, dar eu am un sentiment bun legat de toate acestea.
- Vei vedea. - Să sperăm că ai dreptate.
Aici e.
- Aceasta este dl Bartolini. - Dl. Bartolini?
Mă ţineţi minte? Sunt Claire Smith.
Acest chip minunat.
Atât de cunoscut...
Bună ziua!
Nu s-a terminat încă.
Desigur, nu s-a terminat.
- Mulţumesc. - Cu plăcere, domnişoară.
- Intraţi. - Mulţumesc.
- Alo? - Alo!
Hei! Claire nu a venit cu tine? Nu?
Nr De fapt, s-a dus la culcare.
Am venit să te invit la cină, dar...
Am vrut să scriu povestea.
- Cum decurge? - Decurge bine.
- Sunt inclus? - Poate, de ce?
- Pot să citesc? Haide, doar un pic. - Glumeşti?
Nu se poate!
Cum pot fi sigur că sunt interpretat corect?
Să ştii că eşti! Crede-mă, eşti.
- Ce vrea să însemne asta? - Înseamnă noapte bună, Charlie.
- Da. - Noapte bună.
- Serios? - Da.
Noapte bună.
- Ce? Bine. - Asta este...
una din situaţiile în care ce spune el înseamnă de fapt opusul?
Nu!
- Corect. Noapte bună atunci. - Bună seara, Charlie.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
- Bunica vrea să doarmă până mai târziu. - E bine?
- Are nevoie de ceva? - Nu, nimic.
Ea este puternică ca taur.
Deci, m-am gândit să cunoaştem un pic Siena, din moment ce suntem aici.
Bună ideea.
Presupun că doreşti să scrii?
- Vreau să spun... - Muncă, munca, munca.
Plăcere admirabilă.
Da, desigur. Continuă, atunci.
Charlie?
Din moment ce suntem aici...
Nu-mi place să te laud, dar...
Ce faci pentru Claire este într-adevăr foarte frumos şi...
Îmi imaginez că-ţi vei petrece vacanţă în altă parte, aşa că...
Te-ai oferit voluntar sau te-au forţat părinţii tăi? Şi unde sunt ei?
Îmi place să cred că sunt într-un loc bun.
Au murit într-un accident de maşina atunci când aveam zece ani.
Îmi pare rău.
Dumnezeule, îmi pare rău.
Vă mulţumesc, domnule. Apreciez asta.
Au fost vremuri grele.
Bunica şi-a pierdut fiul, iar eu mi-am pierdut părinţii.
Demult nu mai cred în finalurile fericite.
Oricum, bunica şi-a revenit rapid şi a primit un băiet tânăr
şi furios sub aripa ei protectoare.
Şi a făcut din mine persoana neplăcută care sunt azi.
Nu crezi că prietenul tău ar trebui să se simtă abandonat?
Nu, Victor se distrează mai mult ca niciodată acum.
Şi mă îndoiesc că-şi dă seama că eu nu sunt.
Şi tu? Ai o prietenă?
Asta este o poveste lungă, foarte lungă.
Este? Nu sunt surprinsă.
Au trecut ani buni de când nu am văzut-o pe Patricia.
Ai terminat-o cu ea?
Insinuezi că sunt genul care zboară din floare-n floare?
Poate că da.
De fapt, eu am terminat cu Patricia. De data asta.
Destul.
Bine, destul.
- Sophie... - Destul.
Scrii foarte bine.
- Mulţumesc. - Nu...
Este într-adevăr, foarte, foarte bun.
De ce eşti atât de surprins?
Cum de nu ai arătat cuiva specializat?
Am simţit că nu e terminată.
- De ce? - Cred că sunt o perfecţionistă.
Ştii că acest lucru este un alt mod de a spune "Sunt o laşă"?
Ascultă, nu ai de ce să te temi.
Nu dai examen. Eşti o scriitoare!
- Ce a fost asta? - Nu sunt laşă.
Şi eu nu sunt un domn!
Poate că ar trebui să ne întoarcem să vedem ce face Claire?
Trebuie. Încă mai există mulţi Lorenzo.
- Uită-te la asta! - Ar trebui să te întorci la Claire.
Sunt Lorenzo Bartolini.
- Ia-l de aici! - Asta nu am mai văzut...
Sunt Lorenzo Bartolini.
Ştii cum eşti? Asemănător lui Montague şi Capulet.
Oh, vrei să spui... bine...
Cel puţin eu nu sunt Romeo.
Acesta este lucrul cel mai evident.
Nu, pentru că... Dacă aş găsi dragostea vieţii mele
nu aş sta în picioare ca un idiot, şoptind în grădină.
Nu aş sta sub balcon să mă mulţumesc cu firimituri!
- De acord cu mine? - Crezi în destin?
- Tu crezi? - Cred că da.
Cred că destinul e responsabil ca eu mă aflu aici şi acum.
Cu Claire.
Desigur. Cu Claire.
Ei bine, asta e strada.
Aici este la numărul doi.
- Bună ziua. - Bună ziua.
- Îl căutaţi pe Lorenzo Bartolini? - Da, ştiţi unde se afla?
- De ceea ce m-am temut cel mai mult. - Nu ştim dacă acesta este el.
Sper că nu. Sper că nu.
- Oricum, am terminat. - Nu! Nu aici!
Atunci când ne oprim?
După următorul deal? Vom căuta în întreaga ţară?
Nu! Se termină aici!
Celălalt Lorenzo nu e departe.
Nu este sfârşitul pe care-l voiai, nu?
Asta nu este doar o poveste inteligenta
- Cu un scenariu bine... - Opreşte-te, Charlie.
- E viaţa noastră! Viaţa bunicii mele! - Charlie!
- Nu e vorba de poveste! - A pierdut un bărbat o dată.
Tu de câte ori ai pierdut?
Nu mă aştept să înţelegi,
pentru că nu ştii nimic despre ceea ce înseamnă să pierzi cu adevărat.
Da.
Ai greşit.
Mama Sophiei a părăsit-o atunci când ea era o fetiţă.
Este diferit, bunico. Este diferit.
Ai dreptate, dar...
Mama ei a ales s-o abandoneze.
Tu ai ştiut întotdeauna că părinţii tăi te iubea.
Intră!
Bună...
Dragă...
- Am vrut doar să văd dacă eşti bine. - Sunt bine.
- Claire, îmi pare rău. Am făcut... - Nu!
De fiecare dată a fost foarte special.
Oh, Doamne!
Pot?
Unul dintre cele mai bune lucruri în viaţă e când cineva ne perie părul.
- Charlie, cere-ţi scuze. - Da...
Privind în ochi. Charlie, cu convingere.
- Sophie. - Mulţumesc.
- Uite, eu... - Privind în ochi.
Da, bunico. Am peste 12 ani...
Foarte bine.
Sincer, Sophie, îmi pare rău.
Asta nu se va mai întâmpla din nou.
Excelent.
Sophie.
- Propun un toast. - Mulţumesc.
Vreau să-ţi mulţumesc pentru lucrul minunat ce l-ai făcut.
Pentru un necunoscut complet, nu o să uit niciodată.
- Nici eu. - Mi-am petrecut cele mai incredibile
zile... şi chiar îmi doresc să...
Nu pot să vă mulţumesc îndeajuns că mi-aţi permis să vă fiu alături.
Cred că ai făcut mai mult decât să vii cu noi.
Pentru toţi cei dragi, oriunde ar fi.
- Pot să mă alătur ţie? - Te rog.
Îmi pare rău, Sophie.
De când eram mică îmi place să privesc stelele.
"Mă îndoiesc că stelele sunt de foc"
"mă îndoiesc că soarele se mişca"
"mă îndoiesc că adevărul poate fi minciuna... "
"Dar niciodată să nu te îndoieşti de dragostea mea. "
- Crezi că Lorenzo este acolo? - Da, cred.
E undeva, acolo.
Atunci am greşit insistând asupra faptului să renunţe?
Nu, ştii...
Nu putem continua la nesfârşit. La un moment dat, trebuie să se oprească.
Şi de ce mă simt ca un copil într-o zi duminică?
Amurgul se iveşte, iar eu nu vreau să plec.
Nici eu.
Şi-a mi-a plăcut întotdeauna şcoală.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
- Mulţumesc. - Cum ai dormit?
- Am dormit bine, şi tu? - Sigur, bine. Mulţumesc.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
- Bună. - Bună dimineaţa, draga mea.
Ce zi frumoasă!
Sophie, te deranjează să stai în faţă?
Vreau să-mi întind un pic picioarele.
Bine.
Fantastic, dragă.
Stelele s-au văzut spectaculos de la fereastra mea.
Uite! Asta da podgorie.
Acesta este vinul nostru preferat.
- Hai să mergem acolo şi să... - Sigur.
- Un toast de adio. - Bine.
Charlie, opreşte-te!
Bunico, cine e?
Este Lorenzo.
Cine?
Băiatul?
Bine, bunico. Hai la umbră, bine?
Scuzaţi-mă. Ştii unde se afla Lorenzo Bartolini?
Eu sunt Lorenzo Bartolini.
Sophie, cred că este...
- Îl cunoşti pe Lorenzo Bartolini? - Am întrebat şi...
- Sunt Lorenzo Bartolini. - Eşti?
Dumnezeule, Sophie. El este nepotul!
Bună dimineaţa. Pot să vă ajut?
Da, bine... îl căutăm pe Lorenzo Bartolini.
- Sunt Lorenzo Bartolini. - Şi el tot Lorenzo e!
Aveţi un tată tot cu numele Lorenzo?
Da, el călăreşte. Cu ce vă pot ajuta?
Îmi pare rău, suntem total nepoliticoşi.
- Sunt Wyman Charlie. - Sophie.
- Lorenzo şi Lorenzo. - Suntem în căutarea tatălui vostru.
Bunica mea, Claire, îl cunoaşte.
Vino, hai să mergem.
Haide!
Aşteptaţi...
Scuzaţi-mă.
Bunico! Bunico, Lorenzo este aici.
E la plimbare şi va reveni în scurt timp.
Atunci, hai să mergem înainte de a se întoarce.
Bunica, am venit până aici...
- Haide! - Am fost ridicolă.
Am fost complet ridicolă. Am venit aici când aveam 15 ani.
O fată. Fata aceea a dispărut.
Dumnezeule!
Claire?
Da.
Dumnezeule!
- Atât de mulţi ani... - Da, cincizeci.
Frumoasa mea...
Cu permisiunea voastră...
Chiar nu ştiu cum să exprim ceea ce simt.
Ei bine, am ieşit la plimbare în această dimineaţă ca un bătrânel,
şi m-am întors ca un adolescent.
Sunt atât de bucuros că voi toţi aţi întâlnit-o pe Claire,
şi pe nepotul său, Charlie,
şi o prietenă minunată, Sophie.
Draga mea Claire,
mi-ai spus l-ai pierdut pe Jack al tău.
Şi ştii că şi eu am pierdut-o pe Rosa mea.
Dar destinul a vrut ca noi să ne întâlnim din nou.
Mulţumesc, Destinule!
- Sănătate! - Sănătate!
Familia Bartolini!
- Trăiască! - Sănătate!
Scuzaţi-mă pentru că am venit prea târziu.
Nu.
Când este vorba de dragoste, niciodată nu este prea târziu.
- Vorbim de noroc, nu? - Da.
Totul a fost aproape pierdut
şi în ultimul moment, el ajunge călărind pe un cal alb.
Nimeni nu va crede.
Promite-mi...
Promite-mi că vei termina povestea.
Asta e.
Îmi pare rău că s-a terminat.
Da, şi mie.
Sophie, eu...
Ştiu că nu trebuia să te sărut...
A fost complet necontrolat.
Eşti logodită...
E timpul să plec.
La revedere, Charlie.
O să-mi fie dor de tine!
Salut! Este timpul să...
Să mă întorc la Victor. Scuze.
Da, desigur.
Unde este Charlie? Te conducem.
Nu, eu...
Claire, eu nu te pot lua din acest loc.
- Deci... - Dar unul dintre copii mei poate...
- Doar o clipă. - Da, mulţumesc.
Sunt atât de fericită pentru tine.
- Este ceva în neregulă? - Nu, nu...
Nu, e doar... ştii?
Şi pleci...
Un înger te-a adus la mine, draga mea. Mulţumesc.
Mulţumesc. Rămân veşnic recunoscătoare.
Mulţumesc.
Foarte drăguţ... Mulţumesc.
- Eşti întotdeauna binevenită aici. - Mulţumesc.
- Mulţumesc, Lorenzo. - La revedere.
Vorbesc cu tine în curând.
La revedere!
Dragă... eşti parte din familie...
Cred că înţelegi de ce îţi spun că eşti un imbecil!
Bine, bine. Nu trebuie să fii subtilă, bunico.
Nu sunt. Câte Sophie consideri că există pe această planetă?
Nu aşteptaţi 50 de ani, ca mine.
Du-te! Du-te, du-te...
Iubito, mi-a fost atât de dor!
Îmi pare rău, n-am trimis un e-mail,
totul nu avea sens, pentru că... Trebuie să răspund.
Un moment. Alo?
Salut, tu! Da, eu...
- Ce s-a întâmplat? - Nu-ţi place finalul?
Nu, e bine, destul de emoţionant.
Dar ce s-a întâmplat cu ei?
Sunt încă împreună? Şi băiatul? Ce s-a întâmplat cu Charlie?
Nu ştiu. Nu am păstrat legătura.
- Ai vreun sfat? - Ar trebui să cumperi acţiuni la Alitalia.
Pentru că toate fetele vor da navală la Verona.
- O vei publica? - Desigur, clar Da!
Este o poveste bună.
Mai ai şi altceva pentru mine?
Pentru moment, nu.
Dumnezeule!
Ai spus Toscana, nu? Golden Toscana.
Uite, asta e galben. Galben, Golden Toscana.
Adică, nu are aur sau Toscana, e ca şi un lemoncello, ştii?
- Da. Schimbăm. - Da? Facem altul? Da?
- Minunat. - Haide.
- Sophie! - Bună.
- Cum a fost ziua ta? - I-am arătat povestea lui Bobby.
- I-a plăcut? - Da, o va publica.
- O va publica? - Super.
- E minunat, da? - Ştiu!
Ai citit-o? Am plecat de acolo ca să poţi să citeşti.
Nu trebuie. Ştiu că va fi minunată.
Când o s-o văd publicată şi o să merg la cumpărături...
Ştii, o să fiu surprins... Ştii cum?
Dar... aşteaptă.
Omule, ce s-a întâmplat?
- Mulţumesc pentru plimbare. - Doamne, te merită.
Vreau să fiu lumina ta, în întuneric, nu vreau să mergi altundeva...
- Nu, niciodată! - O promisiune!
- Bună, fetelor! - Bună!
Sophie, aceste mesaje sunt pentru tine.
- Şi ai primit o scrisoare. - Mulţumesc.
"The New Yorker"!
Claire Smith... Şi Lorenzo Bartolini...
Ce e cu mirosul ăsta?
Hei, Alfonso! Nu, nu!
Am convenit "sudoare" de ceapă, asta este caramelizata...
Nu ştiu ce idee ai avut. Fă-o din nou.
Bună ziua!
Bună, Sophie.
Bună, Sophie, ce mai faci?
- Bine? - Da.
- Lorenzo şi Claire se căsătoresc. - Serios?
- Când? - Sâmbătă.
Sâmbătă? Sâmbăta asta?
Şi o să merg. Singură.
Singură?
Băieţi? Puteţi ieşi din bucătărie, vă rog?
Toată lumea. Lăsaţi totul aşa cum este. Bine, e grozav.
Alfonso, şi tu de asemenea, te rog.
Repede, mergeţi!
Toată lumea, vă rugăm să ieşiţi din bucătărie, haide!
Haide! Aşteaptă...
- Nu ştiu dacă... - Am nevoie de... lasă-mă să vorbesc.
Te rog.
Eu chiar nu mai ştiu ce-i asta.
Spune-mi ce facem noi.
Am mers în vacanţă şi n-am petrecut mult timp împreună.
Este pentru că ai fost ocupată cu scrisul.
- Şi nu mi-a păsat. - Da, dar...
Ştiu că nu-ţi pasă. Şi tu ai fost ocupat.
- Ce! - Ai fost la Livorno.
- Nu am avut nicio grijă. - Nu, nu, Sophie.
Despre asta vorbesc.
Victor, am fost ca într-o lună de miere.
Şi nu ne-a păsat să stăm separaţi unul de celălalt.
Nu aşa ar trebui fie aşa. Să Trebuia să fim tot timpul împreună.
Aş vrea să pot să spun că lucrurile se vor schimba.
Ca eu mă voi schimba.
Dar, eu...
- Asta-s eu. - Ştiu. Şi-mi place...
Te iubesc aşa cum eşti. Dar eu m-am schimbat.
Nu merge.
Trebuie să plec, Victor.
- Sophie? - Bună!
- Bună!
Nu pot să cred că eşti aici! Eşti atât de frumoasă.
Când ai ajuns? Unde o să stai?
- Nu m-am decis încă. - Nu-i nevoie. Vei sta aici.
Lorenzo nu ar accepta altfel.
Sper că da. Cum...
Cum e Lorenzo? Incredibil ca întotdeauna?
- Mult mai mult. - Este?
- De fapt, am vrut doar... - Aici erai!
Trebuie să te pregăteşti. Va fi aici în orice moment.
Sophie, ea e Patricia.
Bună ziua, bună...
- "Acea Sophie"? - "Acea Sophie".
E minunat să te întâlnesc, în cele din urmă!
- Ei bine, ne vedem înăuntru. - Bine.
- Nu face un pas greşit. - Dacă mă copleşesc emoţiile...
- Pa. - Pa...
- Bine. - Este...
- Mă bucur să te văd! - Ei bine, eu...
Ne vedem mai târziu, bine?
- Bună! - Bună.
- Ce mai faci? - Mă bucur să te văd.
- Eşti frumoasă! - Mulţumesc.
- Sunt aici! - Este uimitor, nu?
Muzicieni, o scurtă pauză.
Prieteni. Un pic de linişte, vă rog.
Mulţumesc.
Doresc doar să spun un mulţumesc
minunatei mele soţii,
frumoasa mea Claire.
Şi acum este rândul tău.
- Bine. Haide. - Acum?
Dragi prieteni,
acum 50 de ani m-am dus la casa Julietei din Verona.
I-am scris o scrisoare, şi i-am pus o întrebare.
Cu două luni în urmă, am primit şi răspunsul.
Şi fără acest răspuns,
niciunul dintre noi nu ar fi astăzi aici.
Sophie, te superi dacă citesc cuvintele pe care mi le-ai scris?
Foarte bine atunci.
Dragă Claire,
"ce" şi "dacă" sunt două cuvinte inofensive
aşa cum orice cuvânt poate fi.
Dar puse împreună, unul lângă altul
au puterea de a te bântui tot restul vieţii.
"Ce se întâmpla dacă"... Ce se întâmpla dacă?
Nu ştiu cum se termină povestea ta.
Dar dacă ceea ce ai simţit a fost dragoste adevărată,
atunci nu este niciodată prea târziu.
Dacă a fost adevărat, atunci, de ce nu ar fi şi acum?
Trebuie doar să ai curaj să-ţi urmezi inima.
Nu ştiu ce simţi când apare dragostea precum cea a Julietei,
o dragoste pentru care să-i abandonezi pe cei dragi,
o dragoste pentru care să traversezi oceanul...
Dar dacă mi s-ar întâmpla mie,
aş avea curajul s-o urmez.
Şi, Claire, dacă nu ai făcut-o,
într-o zi sper s-o faci.
Cu toată dragostea, Juliet.
Acum, muzica!
Frumos!
Sophie!
Sophie...
Sophie?
- Sigur! Balconul! - Păi...
Ce faci acolo sus?
- O să plec. - De ce?
Deoarece este foarte dureros.
Trebuia să realizez mai devreme,
Poate că nu am putut să observ, dar...
Eu şi Victor nu mai suntem împreună.
Şi cred că m-am întors sperând că...
Aşteaptă... Nu mai eşti logodită?
Nu.
Dar e prea târziu!
Este în mod clar prea târziu.
Nu mai contează, pentru că...
Sincer?
Te iubesc.
Nu pot să cred că am spus asta!
Dar este adevărat, TE IUBESC!
Eu doar... Adică... nu mai contează eşti aici...
- Aici cu Patricia. - Patricia?
Şi ar trebui să fii acolo cu ea acum.
Patricia este verişoara mea. Ea este verişoara mea!
- Cum poate fi asta legal? - Ce? Nu.
Sophie... tu... Nu, nu! Lasă-mă să-ţi explic.
Sophie, sunt atât de prost. Există două Patricia.
Verişoara mea care este aici şi cealaltă pe care am uitat-o complet.
Şi cel mai important, există doar un singura Sophie.
Acum, poţi să cobori?
Stai, Charlie! Stop, ce faci?
Charlie, ceea ce este faci?
Ascultă-mă. Bine? Cu atenţie.
Eu locuiesc în Londra un oraş minunat,
vibrant, oraş istoric, în care, din întâmplare, îmi place să locuiesc.
Tu, locuieşti în New York care este mai mult supraapreciat.
- Pardon? - Taci din gură!
Şi din moment ce Atlantic este prea mare să-l traversezi în fiecare zi,
înot, cu barcă sau cu avionul, Îţi sugerez să aruncăm moneda.
- Ce vrei să spui? - Şi dacă aceşti termeni
nu sunt acceptabili, să părăsesc Londra vă fi o plăcere,
atâta timp cât tu mă aştepţi pe partea cealaltă.
- Da? - Pentru că adevărul, Sophie,
este că eu sunt nebun, profund,
real şi intens îndrăgostit de tine.
Eşti?
Sunt.
- Nu mă săruţi? - Ba da!
Dumnezeule! Char...
Charlie!
Nu pot să cred că am făcut asta.
Hei!
Eşti bine?
Te rog să nu mai spui la nimeni.
Nimeni nu a văzut.
Ei bine, asta e bine.
Poţi să te mişti?
Doar buzele.
Traducerea: Urban Legend Subtitrări Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro