Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
VIAŢA LUI PI
Traducerea şi adaptarea: Mihai-Liviu Deldegan
VIZIONARE PLĂCUTĂ!
Sincronizarea: Killer
Deci, ai fost crescut într-o gradină zoologică?
Născut şi crescut...
În Pondicherry, fosta parte franceză din India.
Tata a deţinut singur grădina zoologică.
Şi am venit pe lume la scurt timp după ce un herpetologist,
care era acolo, a venit să verifice monitorizarea şopârlei de Bengal.
Mama şi cu mine eram amândoi sănătoşi,
dar săraca şopârlă a evadat,
şi a fost călcată în picioare de nişte cazuari care se băteau.
A fost karma, nu?
Voia lui Dumnezeu!
Asta e aproape o poveste.
Aş fi zis că tatăl tău a fost matematician, din cauza numelui.
Curând după aceea, am fost numit după o piscină.
A existat o piscină numită "PI"?
Ştii, unchiul meu Francis, s-a născut cu prea multă apă în plămâni.
Se zice că medicul l-a înfăşurat cu un prosop în jurul gleznelor,
pentru a-i scoate apa.
Asta i-a dat un piept imens şi picioare subţiri,
care l-au transformat într-un mare înotător.
Francis este unchiul tău, pentru că el zicea că era prieten cu tatăl tău?
E unchiul meu onorific. Îl numesc Mamaji.
Cel mai bun prieten al tatălui meu, guru-ul meu la înot.
M-am antrenat cu el de trei ori pe săptămână la ashram.
Lecţiile sale, aveau să-mi salveze viaţa în final.
O gură de apă nu-ţi va face niciun rău.
Dar panicat vei fi!
Şi aminteşte-ţi respiraţia, nu-ţi ţine respiraţia.
Bun băiat!
Sper că nu te deranjează că sunt vegetarian.
Nu, nu. Deloc.
- Şi numele tău? - Cum?
Urmă să-mi spui cum s-a ajuns la numele tău, cred.
Oh, da! L-am luat de la ceva ce Mamaji i-a spus odată tatălui meu.
Ştii, cei mai mulţi turişti colecţionează vederi sau ceşcuţe de ceai şi bijuterii.
Dar nu Mamaji.
Mamaji colecţionează piscine.
Înoată în fiecare bazin care-i iese în cale.
Într-o zi, Mamaji i-a zis tatălui meu că dintre toate piscinele din lume,
cea mai frumoasă a fost o piscină publică din Paris.
Că apa era atât de limpede,
încât ai fi putut face cafeaua de dimineaţă cu ea.
O singură baie acolo i-a schimbat viaţa.
Înainte de-a mă fi născut, el a spus:
"Dacă vrei ca fiul tău să aibă un suflet curat,
trebuie să-l luaţi într-o zi să înoate în "Piscina Molitor".
Şi n-am înţeles niciodată de ce tatăl meu a luat acest lucru mult prea în serios.
Dar a făcut-o!
Şi am fost numit "Piscine Molitor Patel".
Imaginează-ţi cum încercam să explic acest nume.
Abia am ajuns la vârsta de unsprezece ani.
Înainte de... - Hei, "Pişăciosule"!
Faci pipi chiar acum?
Uită-te la el, face pipi.
Cu un singur cuvânt, numele meu a ajuns de la o elegantă piscină franceză
la o împuţită latrină indiană.
Am fost "Pişăciosu'" peste tot.
Nu face pipi în curtea şcolii!
Chiar şi-un profesor a început să facă asta. Nu intenţionat, desigur.
Şi-atunci...
Ce-a făcut ca eprubeta să degaje gazul atât repede?
Pişăciosu'?
Şi el a spus Pişăciosu', băieţi.
Pişăciosu'!
Ajunge, terminaţi! Hara! Hara!
Când ne-am întors anul următor, în prima zi de şcoală, eram pregătit.
Prezent, domnule!
Piscine Patel.
Bună dimineaţa.
Sunt Piscine Molitor Patel.
Mai mulţi sau mai puţini ştiu că:
"PI"
a şaisprezecea literă din alfabetul grecesc,
este, de asemenea, utilizată în matematică pentru a reprezenta raportul
dintre circumferinţa şi diametrul oricărui cerc.
Un număr iraţional cu o lungime infinită, de obicei, rotunjit la trei cifre,
adică 3, 14
PI.
Foarte impresionant... PI.
Acum stai jos.
- Arvelu Sami? - Prezent.
Şi de-atunci, ai fost PI?
Ei bine, nu. Nu chiar.
Frumoasă încercare, Pişăciosule.
Dar am avut o zi întreagă în faţa mea.
A urmat ora de franceză.
Mă numesc Piscine Molitor Patel.
Zis: PI.
Apoi geografia.
Acestea sunt primele douăzeci de zecimale ale lui Pi.
Ultima oră a zilei a fost matematica.
Încet! Încet! Mai încet!
4...
3...
7...
5...
8...
5... 8... 5... 8...
E-adevărat! Ştie atâtea zecimale!
La sfârşitul acelei zile, am fost PI PATEL - LEGENDA ŞCOLII.
Mamaji mi-a spus că eşti o legendă şi printre marinari, nu-i aşa?
Acolo, singur...
Oh, habar n-am cum să navighez...
Şi-apoi n-am fost singur acolo. Richard Parker a fost cu mine.
Richard Parker?
Mamaji, nu mi-a spus totul,
mi-a spus doar că ar fi trebuit să te uiţi la cer când te-ai întors la Montreal.
Deci, ce făceai în Pondicherry?
Scriam un roman.
Apropo, mi-a plăcut prima ta carte.
Deci asta nouă are acţiunea plasată aici, în India?
Nu, în Portugalia. Dar e mai ieftin să trăieşti în India.
Aştept cu nerăbdare să o citesc.
Nu poţi.
Am aruncat-o.
Doi ani am tot încercat să aduc lucrurile astea la viaţă, şi într-o zi...
Spotter Caughin a murit.
Oh, îmi pare rău.
Aşa că stăteam în cafeneaua aia din Pondicherry
într-o după-amiază sau dimineaţă, când
un bătrân de la masa vecină, a început o conversaţie.
Da. Mamaji face asta.
Când i-am spus despre cartea mea abandonată, el mi-a zis:
Deci, un canadian care vine în India franceză,
pentru a căuta o poveste. Ei bine, prietene,
ştiu un indian în Canada franceză, cu cea mai incredibilă poveste de spus.
Trebuie să fie soarta, ca voi doi, să fie musai să vă întâlniţi.
Ei bine, n-am mai vorbit despre Richard Parker de atât de mulţi ani.
Deci, Mamaji ce ţi-a spus deja?
A spus că ai o poveste care mă va face să cred în Dumnezeu.
El ar spune asta şi despre o masă bună.
În ceea ce-L priveşte pe Dumnezeu, eu pot spune doar povestea mea.
Tu vei decide ce vrei să crezi.
Destul de corect.
Sa vedem atunci. De unde să încep?
Pondicherry...
E Riviera franceză a Indiei.
În acest loc, cel mai apropiat de ocean,
ai putea crede că eşti în sudul Franţei.
La câteva blocuri în interior, există un canal.
Doar dincolo de acesta, este Pondicherry-ul indian.
şi sfertul musulman al oraşului este tocmai la vest.
Când Pondicherry-ul francez ne-a fost returnat în 1954,
oraşul a decis că un fel de comemorări ar trebui făcute.
Tatăl meu a fost un om de afaceri isteţ.
A venit cu una.
Conducea un hotel, şi i-a venit ideea să deschidă o gradină zoologică
în locul grădinii botanice de pe acel amplasament.
S-a mai întâmplat, ca mama să fie botanist în acea grădină.
S-au întâlnit, căsătorit,
iar un an mai târziu, fratele meu Ravi a venit pe lume.
Am sosit şi eu la doi ani după asta.
Sună magic. Să creşti...
Amin.
Da, hai să mâncăm.
Nu ştiam că hinduşii spun Amin.
Hinduşii catolici o fac.
Hinduşii catolici?
Ajungem să ne simţim vinovaţi în faţa a sute de zei,
în loc de unul singur.
Dar eşti în primul rând hindus.
Niciunul dintre noi nu-L cunoaşte pe Dumnezeu
până când cineva nu ne face cunoştinţă.
I-am fost prezentat prima dată Lui Dumnezeu ca hindus.
Sunt 33 milioane de zei în religia hindusă.
Cum sa nu ştiu pe câţiva dintre ei?
L-am întâlnit pe Krishna, în primul rând.
Yashoda l-a acuzat odată pe copilul Krishna că a mâncat praf.
"Copil rau ce eşti, n-ar fi trebuit să faci asta"!
Dar a făcut-o!
Şi el i-a spus ei:
"N-am mâncat murdării"!
Yashoda a spus: "Nu? Atunci... "
"Deschide gura"!
Şi Krishna şi-a deschis gura.
Şi ce crezi că a văzut Yashoda?
Ce?
A văzut în gura lui Krishna, întreg Universul.
Zeii au fost super-eroii mei, cât timp am crescut.
Hanuman, zeul-maimuţă.
A ridicat un munte întreg pentru a-şi salva prietena, Lakshmana.
Ganesha, cu capul de elefant,
riscându-şi viaţa pentru a apăra onoarea mamei sale, Parvati.
Vishnu, sufletul suprem,
sursa tuturor lucrurilor.
Vishnu doarme, plutind pe undele de pe ţărmurile oceanului cosmic,
iar noi suntem materia visurilor sale.
Spectacol.
Nu lăsaţi poveştile şi minciunile meşteşugite să vă inducă în eroare.
Băieţi, religia este întuneric.
Dragul meu tată se credea parte a Indiei celei noi.
În copilărie, a avut poliomielită.
S-a folosit de boală, întins în pat, răvăşit de durere, întrebându-se unde este Dumnezeu.
În final, Dumnezeu nu l-a salvat, medicina vestică a făcut-o.
Mama mea a mers la facultate şi credea şi ea
ca familia noastră este parte a noii Indii.
Dar apoi părinţii ei au renegat-o, pentru că au crezut că s-a măritat cu Benito.
Religia a fost singura legătură pe care ea a avut-o cu trecutul său.
L-am întâlnit pe Christos pe munte, când aveam 12 ani.
Am fost în vizită la nişte rude, care trăiau în zona culturilor de ceai din Munnar.
Am fost acolo a treia oară. Ravi şi cu mine ne-am plictisit teribil.
Provocare! Îţi dau două rupii.
Du-te în biserica aia şi bea apa sfinţită!
Cred că ţi-a fost tare sete.
Poftim.
Ţi-am adus asta.
De ce ar face Dumnezeu asta?
De ce-ar trimite pe propriul Său Fiu, să sufere pentru păcatele atâtor oameni?
Pentru că ne iubeşte.
Dumnezeu s-a apropiat astfel de noi oamenii, ca să-L putem înţelege.
Nu-L putem înţelege pe Dumnezeu, şi nici perfecţiunea Lui.
Dar putem să înţelegem pe Fiul,
şi suferinţa Lui, ca şi cum am fi fraţi.
Asta n-are niciun sens!
Să sacrifici un nevinovat, pentru a ispăşi greşelile păcătoşilor!
Ce fel de iubire e asta?
Dar pe acest Fiu, nu mi L-am putut scoate din cap.
Dacă Dumnezeu e atât de perfect, iar noi nu suntem,
de ce ar vrea să creeze toate astea?
De ce are El nevoie de noi, la toate?
Tot ce trebuie să ştii este că El ne iubeşte.
Dumnezeu a iubit atât de mult lumea, ca ni L-a oferit pe singurul Său Fiu.
Cu cât îl ascultam mai mult pe preot, cu atât îmi plăcea mai mult, Fiul lui Dumnezeu.
Mulţumesc Vishnu, pentru că m-ai prezentat Lui Christos.
M-am apropiat de credinţă prin hinduism, şi am găsit iubirea Lui Dumnezeu prin Christos.
Dar Dumnezeu nu a terminat încă lucrarea Lui cu mine.
Dumnezeu lucrează pe căi misterioase.
Şi aşa mi s-a prezentat din nou,
de această dată, sub numele de Allah.
"Allah Akbar"
Limba mea arabă nu a fost niciodată foarte bună.
Dar sunetul şi senzaţia cuvintelor m-a adus mai aproape de Dumnezeu.
În rugăciunea "Salah", pământul atins devenea Pământ-Sfânt,
şi am găsit un sentiment de seninătate şi frăţie.
Acest miel este desăvârşit.
Cel mai bun fel de mâncare posibil pe masă.
Sunteţi cu toţii absenţi?
Trebuie doar să te converteşti la trei religii diferite, Piscine,
şi-ţi vei petrece tot restul vieţii în vacanţă.
Ai de gând să mergi la Mecca în acest an, Swami Iisus?
Sau la Roma, pentru încoronarea Papei Pius?
Nu te prosti.
La fel ca şi tine la cricket, Pi are propriul său interes.
Nu, Gita. Ravi are dreptate, ştii?
Nu poţi urma trei religii diferite, în acelaşi timp, Piscine.
De ce nu?
Pentru că, crezând în toate, în acelaşi timp,
este la fel cu a nu crede în absolut nimic.
E tânăr, Santosh. Îşi va găsi calea!
Şi cum poate să găsească calea, daca nu-şi alege un drum?
Ascultă, în loc să sari de la o religie la alta,
de ce nu începi cu un motiv?
În câteva sute de ani,
ştiinţa ne-a luat, de departe, mult mai puţin în înţelegerea universului,
decât religia în zece mii de ani.
Asta-i adevărat.
Tatăl tău are dreptate.
Ştiinţa ne poate învăţa mai multe despre ceea ce este acolo,
dar nu ceea ce este aici.
Da. Unii mănâncă carne, alţii legume,
nu ne aşteptăm ca toţi să fie de acord cu toate, dar...
Îi accept pe cei care nu cred în nimic sau cred în ceva în ce eu nu cred
decât să accepte totul orbeşte.
Şi asta începe cu gândirea raţională.
Ai înţeles?
Bine.
Aş dori să fiu botezat.
Deci, eşti şi creştin şi musulman.
Şi hindus, desigur.
Şi evreu, presupun.
Ei bine, din moment ce predau un curs de Kabala la Universitate...
De ce nu? Credinţa este o casă cu mai multe camere.
Dar fără camere pentru îndoieli?
Oh, ba da, o mulţime. La fiecare etaj.
Îndoiala este utilă.
Păstrează credinţa vie.
Până la urma, nu-ţi poţi ştii puterea credinţei
până când aceasta nu a fost testată.
Unde-i Sothom? N-ar trebui să fii aici fără el.
Nu te mai îngrijora.
L-am văzut făcând asta de o mie de ori.
Vreau să întâlnesc noul nostru tigru.
Pi!
Alo? Richard Parker?
Tigru?
Richard Parker a fost un tigru?
Da, a primit acest nume printr-o eroare de botez.
Un vânător l-a prins când era pui şi se adăpa dintr-un pârâu.
Şi l-a numit "Sete".
Când "Sete" a ajuns prea mare, vânătorul l-a vândut grădinii noastre zoologice.
Dar numele s-au inversat în hârtii.
Vânătorul a fost numit "Sete" iar tigrul a fost numit Richard Parker.
Am râs pe tema asta.
Dar numele a rămas blocat!
Să mergem...
Înainte să dăm de bucluc.
Vreau să-l văd mai de-aproape.
Nu sunt aici îngrijitorii!
Haide!
Hai şi ia asta Richard Parker.
E pentru tine.
Nu!
Tu ai tărâţe-n cap?
Ţi-ai ieşit din minţi?
Cine ţi-a permis să intri aici?
Ai nesocotit tot ce te-am învăţat vreodată?
Am vrut doar să-i dau "bună ziua".
Crezi că tigrul e prietenul tău.
E un animal, nu un tovarăş de joacă!
Animalele au suflet.
L-am văzut în ochii lor.
Găsiţi-l pe Selvan!
Sunteţi sigur domnule? Pi e doar un copil.
Fă-o! Fă-ţi treaba acolo!
Animalele nu gândesc la fel ca noi.
Oamenii care au uitat asta, practic, s-au sinucis. Ăsta-i tigrul!
Nu este prietenul tău!
Când te uiţi în ochii lui,
vezi propriile emoţii reflectate înapoi către tine.
Nimic altceva.
Prostovane! Spune "îmi pare rău"!
Ce-ai făcut, Piscine?
Ştii ce a spus tatăl tău despre întoarcerea ta aici?
Îmi pare rău.
Am fost...
La ce te gândeşti?
Chestia asta e între un tată şi fiii săi.
Selvan, dă-i drumul!
A spus că-i pare rău. Îl vei speria pentru toată viaţa.
Îl voi speria? Băiatul aproape că şi-a pierdut braţul.
E doar un copil.
Va deveni un bărbat mai devreme decât îţi imaginezi.
Şi aceasta este o lecţie pe care nu vreau ca ei să o uite vreodată!
Selvan!
... şi astfel a pus ţara în stare de urgenţă...
Conform directivei, statele culturale domină...
Lucrurile s-au schimbat după ziua în care tata ne-a dat acea lecţie.
Lumea a pierdut o parte din farmec.
Şcoala era plictisitoare, nimic decât fapte, fracţii şi franceză.
Cuvinte şi modele care au curs unele după altele fără sfârşit,
la fel ca porecla mea iraţională.
ALBERT CAMUS - STRĂINUL
Am crescut agitat,
căutând ceva ce-ar fi putut aduce sensul, înapoi în viaţa mea.
Şi-atunci, am întâlnit-o pe Anandi.
Mama m-a făcut să studiez muzica.
Într-o zi, a venit profesorul meu val-vârtej.
M-a întrebat dacă aş putea să-i ţin locul, să bat ritmurile pentru clasa de dans.
Nu!
Dacă nu vă concentraţi, nu puteţi exprima dragostea pentru Dumnezeu prin dans.
Simţiţi-L din pământ cu tălpile.
Deschideţi-vă "Gisauthon" la orizont.
Lăsaţi energia spirituală care trece prin voi, să iasă afară, în lume.
Expresia feţei, "Bineia".
Anandi, vino în faţă, condu-le!
De ce mă urmăreşti?
Ce?
M-ai urmărit.
Ce înseamnă asta?
În dans, te-ai dus în postura "batanka",
ceea ce înseamnă pădure,
şi-apoi ai făcut... ai făcut...
"Sanputa", ceea ce înseamnă ceva ce este ascuns.
Acum, pentru că ai făcut asta,
şi-apoi ai făcut "Chatura".
Iar la sfârşit, ai făcut... acest lucru.
Niciuna dintre celelalte dansatoare nu a făcut asta.
Ce-ai vrut să spui? Că "Zeul Iubirii" se ascunde în pădure?
Nu, asta poate însemna şi "Floarea de Lotus".
Florile de lotus se ascund în pădure?
De ce s-ar ascunde o floare de lotus în pădure?
Aceasta este Richard Parker.
Este cea mai magnifică creatură pe care am avut-o vreodată aici.
Uită-te la modul în care îşi întoarce capul.
Din afară, arată ca un dansator.
Nu, a auzit ceva.
Ascultă. Înţelegi?
Am vorbit despre asta de ceva timp.
Înţelegi ce vreau să spun?
Pi!
Îmi pare rău, aţi fost...
Îngrijorat.
Pentru familia mea.
Pentru că animalele sunt mult mai valoroase în străinătate decât aici, în India.
Şi dacă consiliul oraşului va opri sprijinirea noastră,
chiar nu ştiu ce vom face.
Deci, asta trebuie să facem.
Ai înţeles?
Îmi pare rău, despre ce vorbim noi aici?
Plecăm din India.
Ce?
Vindem grădina zoologică.
Grădina zoologică nu a fost niciodată a noastră, terenul aparţine oraşului.
Dar animalele sunt ale noastre.
Şi dacă le vindem, vom avea suficient pentru a începe o viaţă nouă.
Dar unde vom merge?
Viaţa noastră e aici, tată!
Canada.
Am nişte posibilităţi să muncesc în Winnipeg.
Vom transporta pe mare cele mai multe animale, le vom vinde în America de Nord,
şi putem obţine paşapoarte pentru întreaga familie.
Deci... E stabilit.
Vom naviga ca Cristofor Columb.
Dar Columb a căutat India!
E foarte mult de lucru pentru a vinde o grădina zoologică.
Înainte de plecare,
Anandi şi cu mine am avut destul timp pentru a ne rupe inima unul celuilalt.
Desigur, i-am promis că voi reveni într-o zi.
E ciudat...
Îmi amintesc totul despre ultima noastră zi.
Dar nu-mi amintesc să-i fi spus "Adio".
Pi?
Se serveşte cina jos.
Piscine.
Ai toată viaţa înaintea ta.
Facem asta pentru tine şi Ravi.
Hai înăuntru la cina.
Vegetarian, vă rog.
Fiii mei şi cu mine suntem vegetarieni.
Aveţi ceva... Nu, nu, nu!
Fără sos.
Nu vrei sos?
Nu. Aş dori o porţie vegetariană.
Nicio problemă.
Scuzaţi-mă.
Doamna v-a întrebat dacă aveţi vreun fel de mâncare vegetarian.
Aha. Văcuţa care a produs acest ficat a fost vegetariană.
Porcul care a umplut acest cârnăcior a fost şi el vegetarian.
Mda. Foarte amuzant.
Dar soţia mea nu mănâncă ficat.
Nicio problemă.
Atunci poate mânca cârnăciorul, orezul şi sosul.
Dacă nu-i place, să-şi gătească singură.
Cum îţi permiţi să-i vorbeşti soţiei mele aşa?
Aveţi aici orez.
Eu fac mâncare pentru marinari nu pentru mâncători de lapte-acru!
Ce-ai spus jegosule?
Jos labele de pe mine!
Cine te crezi? Eşti un nimic, eşti doar un servitor!
Eu hrănesc oameni iar tu hrăneşti maimuţe!
Bună ziua.
Sunt un buddist fericit.
Aşa că am mâncat orez cu sos.
Sunt sigur, sosul nu este de carne.
E gustos. Aţi încercat?
Nu-ţi face griji.
Vom avea multe provizii proaspete după ce ne oprim în Manila.
De ce îi dai tranchilizante lui Suc-de-portocale?
Ea n-o să ne provoace necazuri.
Stresul de călătorie nu este bun pentru animale,
şi le ajută la răul de mare.
Nu e prea plăcut să facem curăţenie,
după răul de mare a unui urangutan.
Nu-i aşa?
Tatăl meu a fost un om de afaceri.
El n-a îngrijit niciodată animalele, cu mâna lui.
Am realizat că plecarea din India a fost mai grea pentru el decât a fost pentru mine.
Deci?
Da, am uitat ceva?
Cred ca ai descris cadrul.
Până acum, avem un băiat indian numit după un bazin de înot francez,
şi o navă japoneză, plină de animale, în drum spre Canada.
Da!
Acum trebuie să trimitem băiatul în mijlocul Pacificului, şi...
Şi să mă faci să cred în Dumnezeu.
Da. Vom ajunge şi-acolo.
Eram plecaţi de patru zile din Manila, mai sus Groapa Marianelor,
cea mai adânc loc de pe Pământ.
Nava noastră, Simsum, împinsă şi şlefuită de împrejurări diferite
înainta şi plutea cu încrederea lentă şi masivă a unui bloc continental.
Ravi. Ai auzit asta, Ravi?
Da, tu ce crezi?
A fost un fulger, hai să mergem să vedem.
Eşti nebun?
Vrei să ne trăznească?
Nu, va lovi puntea în primul rând.
Nu pune la încercare furtuna, Pi.
Uauuu!
Ura!
Furtuna Lui Dumnezeu!
Mamă!
Tată!
Ravi!
Ieşiţi afară! Ieşiţi afară!
Vă rog salvaţi-mi familia!
Nu te speria, bine? Rămâi aici!
Trebuie să-mi ajutaţi familia!
Trebuie să-i ajutăm!
Familia mea e acolo în spate!
Lasă-i acum!
Trebuie să plecăm!
Cine a dat drumul animalelor?
- Trebuie să plecăm! - Nu, te rog, tatăl meu!
Trebuie să mergem!
Hei! Acolo! Uită-te acolo!
Zebra! Zebra!
Hei!
Aici! Sunt aici!
Richard Parker?
Nu! Nu!
Nu! Du-te de aici! Du-te de aici!
Mamăăă!
Tatăăă!
Raviii!
Îmi pare rău!
Îmi pare răăăuuu!
Bine-ai venit pe punte!
Unde ţi-e colacul de salvare, Suc-de-portocale?
Nu-ţi face griji. Pariez ca mama şi tata l-au găsit.
Vor fi aici în curând.
Helooo!
E cineva!
Nu!
Opreşte-te! Nu! Opreşte-te!
Nu!
Îmi pare rău, Suc-de-portocale.
Nu am niciun medicament pentru tine contra răului de mare.
Este corect?
Nu!
Nu! Nu!
Haide!
Hai!
Numele meu este Pi Patel.
Am fost pe epava unui vapor.
Sunt pe o barcă de salvare, singur...
cu un tigru.
Vă rog trimiteţi ajutor.
Doamne Dumnezeule!
Mă las în grija Ta!
Sunt robul Tău.
Orice-ar fi să fie, vreau să ştiu.
Arată-mi.
Nu există linii.
Pune-ţi refugiul în ordine, şi începe lupta pentru supravieţuire.
Stabileşte-ţi un program strict pentru mâncare, veghe şi somn.
Nu bea urină sau apă de mare.
Fii tot timpul ocupat dar evită extenuările inutile.
Mintea poate fi ţinută ocupată cu jocuri de cărţi,
"douăzeci de întrebări" sau "Eye Spy".
Cântatul în grup este un alt mod de-a vă ridica singuri starea de spirit.
Spunerea poveştilor este foarte recomandată.
Mai presus de toate, nu vă pierdeţi speranţa.
Puţine lucruri pot submina starea de spirit mai tare decât răul de mare.
Valurile sunt mult mai puternic simţite
atunci când barca se întoarce lateral, pe sensul de deplasare al curentului.
O ancoră de apă
este folosită la tracţiune pentru a păstra botul bărcii în direcţia vântului.
Utilizarea corectă a acestora poate creşte controlul,
şi reduce răul de mare pe timp de mare agitată.
Pentru naufragiaţii,
care trebuie să împartă bărcile de salvare cu carnivore mari, periculoase,
este recomandabil să vă stabiliţi teritoriul ca fiind al vostru.
Încercaţi această metodă. Pasul 1:
Alegeţi o zi în care valurile sunt moderate, dar regulate.
Pasul 2: Aşezaţi barca de salvare care se confruntă cu valurile,
într-o poziţie cât mai confortabilă posibil, fluierând continuu liniştitor.
Pasul 3: Trageţi barca de salvare lateral pe valuri,
însoţind aceasta cu sunete agresive de fluier.
Cu suficientă repetare, animalul va asocia sunetul fluierului
cu disconfortul răului de mare.
Metode similare au fost folosite mult timp de către dresorii de circ,
care au greu, în general, acces la marea agitată.
Să sune trâmbiţele!
Să înceapă toboşarii!
Pregăteşte-te să fii uimit!
Organizat pentru distracţia ta şi pentru instruire.
Ceea ce-ai aşteptat toată viaţa ta,
va începe curând!
Eşti gata pentru un eveniment epocal?
Foarte bine! Îţi ofer,
uimitorul tigru de Bengal!
Bună, Richard Parker.
Scuze pentru plimbarea legănată.
E al meu! Ai înţeles?
Al tău! Al meu!
Ai înţeles?
Pasul 4: Nerespectarea paşilor 1, 2, 3.
Aici, Richard Parker.
Am nişte apă pentru tine.
În grădina zoologică, am hrănit tigri, în medie cu 5 kg de carne pe zi.
Richard Paker va fi înfometat în curând.
Tigrii sunt înotători puternici,
şi dacă va deveni suficient de înfometat,
mă tem că puţina apă dintre noi, nu va fi niciun fel de protecţie.
Trebuie să găsesc o cale să-l hrănesc.
Eu pot mânca biscuiţi, dar Dumnezeu a făcut tigrii, carnivori.
Deci, trebuie să învăţ să prind peşte.
Dacă nu o fac,
mă tem că ultima lui masă va fi un băiat vegetarian slăbănog.
Ai răbdare!
Ce să mă ştiu face?
Stai! Să mă gândesc.
Două cutii de biscuiţi...
93 cutii de apă...
Îmi pare rău.
Mulţumesc, zeule Vishnu!
Îţi mulţumim că ai venit în formă de peşte şi ai salvat vieţile noastre!
Îţi mulţumim!
Sigur că am adus toţi biscuiţii şi apa pe plută, cu mine,
pentru a le avea în condiţii de siguranţă.
Nu le-am avut.
Foamea poate schimba tot ce-ai crezut vreodată că ştii despre tine.
Poftim, e al tau!
Nuuu!
E-al meu!
Nu-mi mai pot risca viaţa de fiecare dată când urc la bord pentru provizii.
E timpul să stabilim ceva.
Dacă vom trăi împreună, trebuie să înveţe să comunice.
Poate că Jutbaka nu poate fi parte dintr-o echipă.
Dar, cu voia Lui Dumnezeu, poate fi antrenat.
Nu!
Bine.
Du-te, Richard Parker. Du-te!
Du-te acasă, te voi lăsa în pace.
Voi respecta asta. Îţi promit.
Du-te! Haide!
Da!
N-am crezut niciodată că nişte fleacuri, ar putea să-mi aducă o atât de mare fericire.
Că doar câteva instrumente, o găleată, un cuţit şi un creion,
ar putea deveni comorile mele cele mai de preţ,
că Richard Parker, care a fost aici, mi-ar putea aduce vreodată pace interioară.
Acum privind retrospectiv,
îmi amintesc ca el a avut o experienţă mai mică a lumii reale decât am avut eu.
Am fost crescuţi amândoi, într-o grădină zoologică, de acelaşi stăpân.
Acum, orfani fiind,
am fost lăsaţi să ne confruntăm cu Stăpânul nostru final, împreună.
Fără Richard Parker, aş fi murit până acum.
Frica mea de el m-a ţinut treaz.
Având grijă de nevoile sale a dat vieţii mele un scop.
Delfini.
Hei, Richard Parker!
Hei!
Mai presus de toate nu-ţi pierde speranţa.
La ce te uiţi acolo?
Vorbeşte-mi!
Spune-mi ce vezi.
Moartea, atârna peste tot ce-am lăsat.
Scrierea o făceam poticnit, fragmentat.
Nu mai spun de vise. Vise zi şi noapte iar realitate deloc.
O furtună, Richard Parker!
Nuuu!
Christoase! Am nevoie de Tine, Doamne!
Doar două cuvinte!
Milostenie şi îndurare!
Ieşi afară!
Richard Parker! Ieşi afară, trebuie să vezi asta!
E frumos!
Salvează-te! Va veni la noi!
E o viziune!
Haide, Aceasta e Dumnezeu, Richard Parker!
De ce l-ai speriat?
Mi-am pierdut familia!
Am pierdut totul!
Mă predau! Ce altceva mai vrei?
Îmi pare rău, Richard Parker.
O să murim, Richard Parker.
Îmi pare rău.
Mamă...
Tată, Ravi.
Am să vă vad curând.
Poţi să simţi ploaia?
Doamne!
Îţi mulţumesc pentru că mi-ai dat viaţa asta!
Acum sunt pregătit.
Richard Parker.
Hei. Daţi-vă jos de pe mine!
Ăsta-i patul meu.
A fost un dinte omenesc.
Nu înţelegi că insula era carnivoră?
Carnivoră? Ca o capcană fluorescentă?
Da. Întreaga insulă.
Plantele, apa din acele ochiuri de apa, terenul în sine.
În timpul zilei, acele smârcuri aveau apă proaspătă.
Dar în timpul nopţii, un proces chimic transforma apa din smârcuri în acid.
Acid care dizolva acei peşti.
Ţipătul suricatelor speriate care se adăposteau în copaci,
l-a făcut pe Richard Parker să sară în barcă.
Dar dintele de unde provenea?
Cu ani în urmă, un amărât, la fel ca şi mine,
trebuie să se fi trezit, el însuşi naufragiat pe acea insulă.
Şi ca mine, o fi crezut că s-ar putea să rămână acolo pentru totdeauna.
Dar tot ce insula i-a dat în timpul zilei, i-a luat înapoi pe timp de noapte.
Gândeşte-te cât de multe ore a petrecut, având doar suricatele drept companie.
Cât de multă singurătate a luat cu el.
Tot ce ştiu este că în cele din urma a murit,
şi insula l-a digerat,
lăsându-i în urmă doar dinţii.
Am văzut cum s-ar fi terminat viaţa mea, daca aş fi stat pe insula aia.
Singur, uitat.
Trebuia să mă întorc la lume, sau să mor încercând.
Mi-am petrecut ziua următoare pregătind barca.
Am refăcut stocurile cu apă proaspătă,
am mâncat iarbă de mare până ce stomacul nu a mai putut primi nicio bucăţică,
şi-am adus atât de multe suricate câte am putut îndesa
în compartimentul etajat pentru Richard Parker.
Nu am putut pleca fără el, desigur.
Insula l-ar fi ucis.
Aşa că am aşteptat întoarcerea lui.
Ştiam că nu ar fi întârziat.
Richard Parker!
Nimeni nu a mai văzut insula plutitoare de atunci.
Şi nici nu vei citi despre acei copaci, în nicio carte de ştiinţe naturale.
Şi totuşi, dacă n-aş fi găsit aceste ţărmuri, aş fi murit.
Şi dacă n-aş fi descoperit acel dinte, aş fi fost pierdut, singur pentru totdeauna.
Chiar şi-atunci când Dumnezeu părea să mă fi abandonat, El veghea asupra mea.
Chiar şi-atunci când părea indiferent la suferinţa mea, El veghea.
Şi când am fost dincolo de orice speranţă de salvare, mi-a dat restul.
Mi-a dat un semn să-mi continui călătoria.
Dar când am ajuns pe malul mexican,
mi-a fost frică să părăsesc barca.
Puterile m-au părăsit, eram atât de slăbit.
Mă temeam că-ntr-o jumătate de metru de apă,
atât de aproape de eliberare, m-aş fi înecat.
M-am luptat la mal, şi-am căzut pe nisip.
Era cald şi moale, ca şi cum mi-aş fi lipit faţa de obrazul Lui Dumnezeu.
Şi undeva, doi ochi erau zâmbitori, pentru că ajunsesem acolo.
Eram atât de epuizat, încât m-am mişcat greu.
Şi-aşa, Richard Parker a luat-o înaintea mea.
Şi-a întins picioarele, şi a mers de-a lungul ţărmului.
La marginea junglei, s-a oprit.
Eram sigur că avea de gând să se uite înapoi la mine.
Fluturându-şi urechile pe cap, mândru,
că va duce relaţia noastră la capăt într-un fel.
Dar el stătea cu privirea drept înainte, în junglă.
Şi-apoi, Richard Parker, camaradul meu feroce,
înfricoşătorul care m-a ţinut în viaţă...
a dispărut pentru totdeauna din viaţa mea.
După câteva ore, un membru al speciei mele m-a găsit.
A plecat şi s-a întors cu un grup care m-a luat de-acolo.
Am plâns ca un copil,
nu pentru că am fost copleşit de faptul că am supravieţuit, deşi am fost.
Am plâns pentru că Richard Parker m-a părăsit...
fără niciun fel de rămas-bun.
Asta mi-a zdrobit inima.
Ştii, tatăl meu avea dreptate.
Richard Parker nu m-a văzut ca pe prietenul lui.
După toate prin care am trecut, el nici măcar nu s-a uitat înapoi.
Dar eu trebuie să cred că a existat mai mult în aceşti ochi
decât propria-mi reflexie oglindită în mine.
Ştiu asta, am simţit-o.
Chiar dacă nu o pot dovedi.
Ştii, am lăsat atât de multe în urmă, familia, grădina zoologică, India, Anandi...
Cred că şi întreaga viaţă a indienilor devine un act de renunţare.
Dar ceea ce ne va afecta totdeauna cel mai mult,
este că nu ne rezervăm un moment pentru a spune "Adio".
Nu mi-a fost dat niciodată să-i mulţumesc tatălui meu, pentru tot ce ştiu de la el.
Să-i spun că fără lecţiile sale...
n-aş fi supravieţuit niciodată.
Ştiu că Richard Parker e un tigru, dar...
îmi doresc să fi putut spune: "S-a terminat, am supravieţuit...
mulţumesc pentru că mi-ai salvat viaţa. Te iubesc, Richard Parker!
Vei fi mereu în inima mea.
Deşi eu nu pot fi cu tine".
Nu ştiu ce să spun.
E greu de crezut, nu-i aşa?
Dă mult de gândit...
ca să realizez tot ce s-a-ntâmplat.
Ce s-a-ntâmplat, s-a-ntâmplat. De ce trebuie să însemne neapărat ceva?
O parte din toate astea pare incredibil.
Vezi, am fost singurul care a supravieţuit de pe navă.
Compania maritimă japoneză a trimis doi oameni să vorbească cu mine,
în spitalul mexican în care eram la recuperare.
Încă mai am o copie a raportului.
Erau nişte prime de asigurare de plătit.
Au vrut să afle de ce s-a scufundat nava.
Nu m-au crezut.
Mii de suricate pe o insulă plutitoare carnivoră,
pe care nimeni nu a văzut-o vreodată.
Da. Aşa cum v-am spus.
Bananele nu plutesc.
De ce vorbeşti despre banane?
Ai spus ca urangutanul plutea pe un mănunchi de banane,
dar bananele nu plutesc.
Eşti sigur de asta?
Ba plutesc, încercaţi şi voi!
În orice caz, nu suntem aici pentru a vorbi despre banane sau suricate.
Uite ce e, v-am spus o poveste lungă, şi sunt foarte obosit.
Suntem aici pentru că o navă de marfă, japoneză, s-a scufundat în Pacific!
E ceva ce nu voi uita niciodată.
Mi-am pierdut toată familia.
Dă-i un pahar cu apă.
Nu vrem să te presăm.
Şi ai simpatia noastră cea mai profundă.
Dar am parcurs un drum lung,
şi tot nu înţelegem de ce s-a scufundat nava.
Pentru că nu ştiu!
Eram adormit, ceva m-a trezit,
ar fi putut fi o explozie, dar nu pot fi sigur.
Şi-apoi nava s-a scufundat.
Ce altceva mai vreţi de la mine?
Povestea asta o să ne facă să arătăm ca nişte proşti.
Avem nevoie de o poveste simplă pentru raportul nostru.
Una pe care firma noastră să o poată înţelege.
O poveste pe care să o putem crede cu toţii.
Deci, o poveste fără lucruri nemaivăzute înainte.
Aşa este.
Fără surprize, fără... animale sau insule.
Da. Adevărul.
Deci... ce-ai făcut?
Le-am spus o altă poveste.
Patru dintre noi au supravieţuit,
bucătarul şi un marinar erau deja la bord.
Bucătarul mi-a aruncat un colac şi m-a tras la bord,
iar mama a avut loc lângă un mănunchi de banane din barca de salvare.
Bucătarul... era un om dezgustător.
A mâncat un şobolan!
Aveam suficientă hrană pentru câteva săptămâni,
dar el a găsit şobolanul în primele zile şi l-a ucis,
l-a uscat la soare şi l-a mâncat.
Un om rău, o brută.
Dar a fost şi plin de idei.
A fost ideea lui să construim pluta pentru a prinde peşte.
Am fi murit în acele prime zile fără el.
Marinarul chinez a fost acela care a adus orezul şi sosul buddist.
Nu am înţeles multe din ceea ce spunea, doar faptul că el suferea.
Îşi rupsese groaznic piciorul în toamnă.
Am încercat să-l îngrijim cât de bine am putut, dar piciorul s-a infectat.
Bucătarul ne-a spus că ar trebui să facem ceva, dar el... a murit.
Bucătarul a spus că-i va amputa el piciorul, mama şi eu trebuia să ţinem omul jos.
Şi l-am crezut, trebuia să o facem.
Deci...
Continuam să spun "îmi pare rău, îmi pare rău".
El se uita doar la mine, ochii lui erau atât de...
N-am să înţeleg cât de mult a suferit acel om.
Încă îl mai aud:
"Sunt un buddhist fericit, aveţi nevoie de orez şi sos".
Nu l-am salvat, desigur. A murit.
A doua zi dimineaţa, după ce bucătarul a prins prima sa doradă,
şi eu nu înţelesesem ce a făcut la început,
dar mama a înţeles, şi n-am mai văzut-o niciodată pe mama atât de furioasă.
"Nu mai plânge şi fii fericită", a spus el.
"Avem nevoie de mai multe alimente sau vom muri, asta a fost ideea!"
Asta a fost ideea?-a întrebat mama.
L-ai lăsat pe bietul băiat să moară doar ca să obţii momeală, monstrule!
A devenit furios, a început să-şi arate pumnii ridicaţi spre noi,
şi mama l-a pleznit puternic peste faţă!
Am fost uimit!
M-am gândit că o va omorî chiar atunci.
Dar n-a făcut-o...
Bucătarul nu s-a oprit cu momeala... Nu se putea opri.
Marinarul...
a urmat aceeaşi cale cu a şobolanului.
Bucătarul a fost un om plin de resurse.
O săptămână mai târziu, el...
a fost din cauza mea.
Pentru că n-am putut să ţin tâmpita aia de broască-ţestoasă
mi-a alunecat din mâini, a scăpat, şi s-a îndepărtat scufundându-se
şi-atunci bucătarul, a venit şi mi-a dat în cap.
Mi-au clănţănit dinţii-n gură şi-am văzut stele verzi.
Credeam c-o să mă lovească din nou, dar mama a început să dea cu pumnii în el,
şi i-a strigat în faţă: "Monstrule, monstrule".
A ţipat şi la mine, să merg pe plută.
"Nipola"
Am crezut că va veni cu mine, dar nu avea...
Nu ştiu de ce nu am făcut-o să plece prima...
Cred că în fiecare zi...
Am sărit peste bord şi s-a întors imediat ce bucătarul a scos cuţitul...
N-am putut face nimic...
Nu m-am putut uita în altă parte...
Odată aruncat corpul ei peste bord,
rechinii au venit
şi am văzut-o, au...
Am văzut...
A doua zi, l-am omorât.
Nici măcar n-a ripostat, ştia că ar fi mers prea departe.
Chiar şi după propriile standarde.
A uitat cuţitul în barcă şi i-am făcut ceea ce a făcut el marinarului.
A fost un om atât de rău, dar a fost deli...
El a scos răul din mine la suprafaţă!
Şi-acum trebuie să trăiesc cu asta.
Am fost singur într-o barcă de salvare...
în derivă pe Oceanul Pacific...
şi-am supravieţuit.
După aceea, n-au mai avut nicio întrebare.
Anchetatorilor, nu părea să le fi plăcut povestea.
Mi-au mulţumit, mi-au dorit tot binele...
şi-au plecat.
Deci, în povestea ta este...
Amândoi, zebra şi marinarul...
şi-au rupt piciorul.
Hiena a ucis zebra şi urangutanul.
Deci...
Hiena este bucătarul...
Marinarul este zebra...
Mama ta este urangutanul.
Şi...
tu eşti...
tigrul.
Pot să te întreb ceva?
Desigur.
Am spus două poveşti despre ce s-a întâmplat pe ocean...
Niciuna nu explică ce a dus la scufundarea navei.
Şi nimeni nu poate dovedi care e povestea adevărată şi care nu e.
În ambele povestiri, nava se scufundă, familia mea moare, şi eu am suferit.
Adevărat.
Deci, ce poveste preferi?
Cea cu tigrul.
Aia e cea mai bună poveste.
Mulţumesc.
Aşa e şi cu Dumnezeu!
Mamaji a avut dreptate.
E o poveste uimitoare.
Chiar mă laşi să o scriu?
Desigur.
Nu de asta te-a trimis Mamaji aici, la urma urmei?
A sosit soţia mea.
Vrei să rămâi la cină? E un bucătar incredibil!
Nu ştiam ca ai o soţie.
Şi o pisică şi doi copii.
Deci, povestea ta are un final fericit.
Ei... asta depinde de tine.
Povestea e a ta acum.
"Dl Patel are o poveste uluitoare
de curaj şi de rezistenţă, fără precedent în istoria navigaţiei.
Foarte puţini oameni pot pretinde că au supravieţuit atât de mult timp pe mare
şi niciunul în compania...
unui tigru bengalez adult.
- Bună, tată. - Hai în casă.
Avem un oaspete. Să vi-l prezint pe Max.
- Bună ziua. - Bună ziua. Încântată să vă cunosc.
Adika
Ravi
Aţi urmărit filmul VIAŢA LUI PI
Traducerea şi adaptarea: Mihai-Liviu Deldegan
Sincronizarea: Killer
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Best watched using Open Subtitles MKV Player