FIICELE DOCTORULUI MARCH
- E prea repede? - Mai tare!
Surorile mele şi cu mine ne amintim de iarna aceea ca fiind cea mai rece dintre toate.
O sărăcie temporară ne lovise familia cu ceva timp în urmă.
Războiul făcuse combustibilul insuficient.
Dar nevoia este mama invenţiilor.
Într-un fel, în acea perioadă neagră, familia March îşi crease propria lumină.
Marmee este acasă!
Marmee, te aşteptasem de multe ore!
- "Aşteptăm", cap de gâscă! - Marmee, ai îngheţat.
Aşa mulţi oameni aşteptau la Casa Speranţei!
Ce obraji calzi ai! Mulţumesc, gândăcel..
Ai terminat pachetele de Crăciun?
Aşa de multe anul acesta! Le dădeam... Cum e răceala ta?
Le dădeam în timp ce le împachetăm.
Acum, domnişoara Amy, ce este în buzunarul meu?
Tata!
"Draga mea familie, Sunt bine sănătos."
"Regimentul nostru este campat pe râul Potomac."
"Decembrie este rece pentru noi, atât de departe de casă."
"Mă gândesc la fetele mele zi şi noapte. Găsesc o mare consolare în afecţiunea lor."
"Sper că greutăţile tale să nu fie prea mari. Transmite-le dragostea mea."
"Spune-le că mă gândesc la ele ziua şi mă rog pentru ele noaptea."
Sunt o fată egoistă.
Este Ajunul Crăciunului. Tata nu ar fi vrut să fim triste.
La culcare, domnişoara Amy. Crăciun fericit.
Crăciun fericit.
- Crăciun fericit. - Te iubesc.
- Jo... Crăciun fericit. - Crăciun fericit, Marmee.
- Să nu stai trează prea mult. - Nu voi sta.
Noaptea târziu, mintea mea se trezea la viaţa,
cu voci, poveşti şi prieteni la fel de dragi ca cei reali.
M-am predat ei, tânjind după transformare.
Ce mâncare minunată! Parcă ar fi ca în zilele bune. Nu-i aşa, Hannah?
- Ar trebui doar să o privim! - Jo, vino jos.
Sunt trează! Ce pian oribil...
- Hannah a făcut un miracol de Crăciun. - Aceştia sunt cârnaţi?
Aşteaptă!
Unt! Nu-i aşa ca untul este divin? Doamne, îţi mulţumim pentru acest mic dejun.
Jo, dragă, adu-o pe Marmee. A plecat în zori să vadă nişte nemţi.
"Hummel" a spus băiatul. Niciun pic de engleză. Tatăl lui i-a părăsit.
Şase copii, încă unul pe drum.
Aţi putea să le duceţi lemne de foc. Nu au deloc. Nici mic dejun.
Am putea să trimitem familiei Hummel pâinea noastră.
Şi untul. Nu avem ce face cu el fără pâine.
- Ce zăpada minunată! - Nu ai vrea să te tăvăleşti în ea?
Pe timpuri, era una dintre cele mai bune familii.
- Ce vreme minunată pentru picnic. - Haide, Theodore. Vom întârzia la biserică.
Jo, trebuia să-i laşi pe ei să vorbească primii. Ce vor crede despre noi?
Nu te uita înapoi!
"Cavaleri şi domniţe, Călugări şi florărese,
toţi intraseră bucuroşi în dans."
"Pauline a ţipat, în timp ce masca mirelui căzu."
"Nu era iubitul ei, Ferdinand, ci duşmanul lui de moarte, contele Antonio."
"Răzbunarea este a mea, " spuse el.
- Continuarea în ediţia viitoare. - Excelent, domnule Snodgrass!
Iubesc căsătoriile interzise!
Ar trebui s-o publici, Jo. Serios, nu doar în ziar.
Ce s-a întâmplat cu ziarul nostru, domnule Tupman?
"O piesă... Anunţ."
"O piesă de lenjerie intimă aparţinând dlui Winkle a fost rătăcită de la spălătorie."
Domnul doreşte orice indiciu care să ducă la descoperirea ei.
Domnilor din presă, Ascultaţi!
Aduc atenţiei dumneavoastră "Istoria Squash-ului", scrisă de dl. Tupman.
- Aceasta nu e o poveste, e o reţetă, Beth! - Niciodată nu am ştiut ce să scriu.
Prima regulă a scrisului este să nu scrii niciodată ceea ce ştii.
Ce gândim noi despre băiat?
Este oare captiv ca Smee din "Nicholas Nickleby"?
Pare singur. Credeţi că va încerca să ne viziteze?
Poate are un secret. Un secret tragic european.
Se zice că nu e deloc educat.
A fost crescut în Italia printre artişti ambulanţi.
Are o sprânceană nobilă. Dacă aş fi fost băiat, mi-ar fi plăcut să arăt aşa.
A trebuit să renunţe la Italia şi să vină să locuiască cu acest om scârbos.
Jo, nu folosi cuvântul "scârbos", te rog. E de prost gust.
Aş fi îngrozită să locuiesc cu el.
Mi-ar plăcea să locuiesc într-o casă aşa drăguţă cu lucruri aşa drăguţe.
Fără cadouri nu pare a fi Crăciun.
Îmi doresc cu disperare nişte creioane colorate.
Mi-aş dori să nu fiu nevoită să lucrez pentru mătuşa March.
Care este dorinţa ta de Crăciun, Beth?
Mi-aş dori să se termine războiul şi tata să se întoarcă acasă.
Dragă Beth! Toate ne dorim asta. Au un pian minunat.
Când voi fi scriitoare, îţi voi cumpăra cel mai bun pian din lume.
Dacă nu, vei putea să cânţi la al meu. Când mă voi căsători voi fi foarte bogată.
Dar dacă bărbatul pe care îl vei iubi va fi sărac, dar bun, ca tata?
Nu este ca atunci când ai un nas oribil şi rămâi cu el. Poţi alege pe cine iubeşti.
Eu nu m-aş căsători pentru bani. Dacă afacerea lui da faliment?
Ziarul Vulturul oferă cinci dolari pentru orice poveste publicată.
Am deja zece în cap.
Domnilor! Detest conversaţiile despre bani.
Dacă lipsa de interes pentru finanţe înseamnă rafinament,
atunci familia March este cea mai elegantă familie din Concord.
Toate vom creşte, până la urmă, Meg. Ar fi bine să ştim ceea ce ne dorim.
Este suficient.
- Du trăsura la locul ei. Repede! - Crăciun fericit.
Am un sentiment minunat în legătură cu seara asta.
Spune-mi totul despre Frumoasa Gardiner. Despre nasul ei şi despre inelul ei.
Annie spune că este un smarald. Toată lumea este norocoasă, în afară de mine!
Eu sunt bucuroasă că nu trebuie să merg şi să stau cu toţi acei oameni înfricoşători.
Jo, ţine minte să nu mănânci prea mult la masă.
Şi să nu dai mâna cu nimeni. Nu se mai poartă.
- Jo, rochia ta! - Da, ştiu!
Stai mereu prea aproape de foc. Mai bine stai rezemată de perete.
- Ce toculeţe drăguţe! - Sunt cam mici.
Este doar o noapte. Va observa cineva că sunt din lada cu vechituri?
Trebuie să porţi tocuri.
Ce este mirosul acesta...?
De pene arse...
- Oh, Doamne! - M-ai nenorocit!
Nu trebuia să mă pui pe mine să fac asta. Eu stric totul.
- Nu mai pot merge în halul acesta. - Bine. Nici eu nu mai merg.
Vom aşeza funda mea în faţă.
Da, va acoperi totul.
Nu voi avea niciodată pretendenţi. Voi rămâne fata bătrână.
Nu ai nevoie de mulţi pretendenţi, doar de unul. Cel potrivit.
- Ascultaţi-o pe copilă! - Meg nu se va căsători chiar acum.
Cu ajutorul lui Jo nu mă voi căsători niciodată.
- Trebuie să fii tare fericită! - Ce încântător!
Mai bine mă duc să o ajut pe mama. Scuzaţi-mă.
- Oh, Doamne! Scuze. - Stai! Este o ascunzătoare bună.
Nu cunosc pe nimeni şi mă simt ciudat să stau şi să mă uit la oameni.
Ar trebui oare să-mi pun jacheta? Nu cunosc regulile.
Eu sunt Laurie. Theodore Laurence... mi se spune Laurie.
Jo March. Deci, după cine te uitai?
- După tine. Ce fel de joc era acela? - Nu ştiu, dar cred că am câştigat.
După mai cine?
Eram chiar absorbit de... aceea.
Aceea este Meg, sora mea.
E complet cheală în faţă.
Este adevărat că ai trăit în Italia, printre artişti ambulanţi?
Mama mea a fost italiancă. Era pianistă.
- Bunicul nu era de acord cu ea. - Am văzut o piesă aşa.
Îţi place teatrul?
- O, da. - Ai fost născut acolo?
- Unde..? În Italia. - Vorbeşti franceza sau italiană?
Engleza acasă, franceză la şcoală, conservatorul de muzică în Vevey.
Bunicul face acum meditaţii cu mine.
Insistă să merg la universitate.
Aş ucide ca să pot merge la universitate!
De fapt, eu voi merge în Europa. Cel puţin, aşa sper.
Mătuşa mea spune că o să meargă acolo în curând.
Trebuie să merg şi eu, sunt însoţitoarea ei.
Trebuie să-i citesc ore în şir. Dar eu interpretez toate vocile.
Dacă nu aş deveni scriitoare, m-aş duce la New York şi m-aş face actriţă.
- Eşti şocat? - Foarte!
Scuze! Meg mă pune mereu să ţin locul domnului.
Este păcat că nu ţii locul doamnei!
Te uiţi cumva la partea din spate a rochiei mele, pezevenghiule?
Nu arată chiar aşa de rău, sincer.
Ai promis că nu te vei uita!
Mi-am scrântit glezna.
Normal că da, în pantofii ăştia. Te doare?
- Nu. Sunt bine, mulţumesc. - El e vecinul nostru captiv, Laurie.
- Mă duc să-i spun d-nei Gardiner. - Nu, va crede că e din cauza punch-ului.
- O petrecere complet ruinată. - Sunt cu trăsura.
- Dă-mi voie să te conduc acasă. - O, da, mulţumesc!
Mulţumesc.
- Hai, sprijină-te pe mine. - Mulţumesc, dle Laurence.
- La revedere, Laurie! - De unde oare ai pantofii ăştia?
Ai venit cu trăsura lui? Eşti atât de norocoasă. El este romantic?
- Nici pe departe. - Este un băiat oribil.
A fost deştept să folosească zăpadă.
A pus zăpadă pe glezna ei? Chiar cu mâinile lui?
Nu mai fi aşa pisăloagă.
Aş vrea ca fetele mele să nu se mai prostească în legătură cu băieţii.
Jo, la culcare.
Te doare?
Toate lucrurile drăguţe i se întâmplă lui Meg.
Sigur că da!
Trebuie să încetezi să fi aşa sentimentală cu Laurie
mai mult decât eşti de obicei la şcoală.
- Sper că vom fi prietene bune cu el. - Cu un băiat?
El nu este un băiat. El este Laurie.
Mai repede!
Doamnele tinere sunt neobişnuit de active, dacă pot spune aşa.
Sigur că da, dle Brooke.
În opinia mea, fetele au nevoie de exerciţiu, ca băieţii.
Slăbiciunea feminină este un rezultat al faptului că ele sunt ţinute acasă,
aplecate asupra lucrului, strânse în corsete.
Marmee!
Tânărul tău student este un atlet.
Este, mulţumesc. Unul bun, dar cam gălăgios.
Îmi pare rău că bunicul lui este plecat atât de des.
Să sperăm că fetele tale vor avea o influenţă bună.
Chiar trebuie să vorbeşti cu toată lumea despre corsete?
Asta am făcut?
La naiba cu aceste fuste mizerabile!
- Nu spune "la naiba"! - Amy, nu te mai prosti.
Aş fi vrut să fiu Beth şi să pot sta acasă.
Dacă îţi place să speli şi să faci curat!
- La naiba! - Amy, grăbeşte-te. Voi întârzia la lucru.
Aceasta este doamna King. Iar am întârziat.
- Ce copii drăguţi! - Meg, chiar trebuie să merg la şcoală?
Este atât de degradant. Datorez cel puţin o duzină de panglici.
- Panglicile sunt la modă? - Panglicile înseamnă totul acum.
Toţi le ţin în bănci şi le schimba pe mărgeluţe.
Dacă nu aduci panglici, eşti un nimeni. Nu pot să le plătesc.
Nu e de mirare că nu înveţi nimic la şcoală.
Ştiu ce înseamnă să trăieşti fără lux. Dar nu suntem chiar foarte săraci.
Uite nişte bănuţi. Marmee mi-a dat nişte mărunţiş luna asta.
"În al doilea rând, nemurirea sufletului -
este o consecinţă a imortalităţii sale...
ca în toate cazurile -
în concordanţă cu idea de imortalitate."
"Şi imortalitatea şi fizicul..."
... şi cred că, în sfârşit, ai adormit.
Josephine! Stau în curent!
S-a întâmplat ceva cu tata?
Profesorul m-a lovit. A aruncat panglicile afară în zăpadă.
Chester a spus că panglicile mele sunt pentru sărmani.
Aşa că eu am spus că nu va lua niciuna de la mine.
Iar ea i-a spus domnului Davis că sunt la mine în bancă şi el m-a lovit.
- O să-l bat de o să-i sară fulgii! - Jo, nu trebuie să încurajăm violenţa.
- Îi voi scrie o scrisoare. - Da, asta îl va învăţa minte...
Nu mi-ai spus că erau interzise. Ah, banii pe o lună!
- Amy, n-ar fi trebuit să ţi-i dau. - Îmi pare rău.
Ah, toate acele minunate panglici.
- Sunt cumplit de supărată. - Este o supărare frivola...
Eşti mai îngrijorată de nasul tău decât de caracterul tău.
Este o şcoală oribilă. Ortografia ta este îngrozitoare. Latina la fel.
Domnul Davis a spus că este la fel de folositor să educi o femeie sau o pisică.
Îl voi sugruma pe domnul Davis!
"Domnule Davis... Cu ce drept loveşti tu un copil?"
"În ochii lui Dumnezeu toţi suntem copii. Dacă loveşti şi umileşti un copil,
singură lecţie pe care o va învăţa va fi să lovească şi să umilească."
Amy, crezi că te poţi disciplina şi să înveţi acasă, cum a făcut Beth?
- O voi retrage pe Amy de la şcoală. - Dă-i o lecţie!
De acum încolo, Jo va supraveghea educaţia ta.
Jo, spune-mi ce se va întâmpla.
După ce ducele va renunţa la averea sa şi o va salva pe Lady Zara...
Nu mai ştiu. Sunt numai crime. Domnişoară este în încurcătură.
Iubesc domnişoarele în încurcătură.
Beth, pe cuvânt, nu ştiu dacă aş putea vreodată să fiu aşa bună ca Marmee.
Mai degrabă tânjesc după violenţă.
Măcar dacă aş fi putut fi ca tata, să merg la război şi să fac dreptate.
- Cum face Marmee, în felul ei. - Da...
Aş vrea să fac ceva diferit. Nu ştiu ce anume, încă mă întreb.
Vei găsi tu, Jo.
Jo! Hai încoace! Şi tu, Meg! Ce nenorocire e aici!
Nu se ţipa la femei ca la vite.
Scuzele mele!
Oare ce fac fetele astea toată ziua?
Peste misterele vieţii femeilor se trage un văl
pe care mai bine îl lăsăm aşa.
"Dragă contesă, roagă-te pentru mine,
pentru că am păcătuit faţă de mine şi faţă de fratele meu, Rodrigo."
Trebuie să spui "păcătuisem", ca şi cum păcătuiseşi deja.
Păcătuisem. Păcătuisem.
Rodrigo. Tu soseşti, căutându-l pe ducele de Lankershire.
Ascultă! Cine-i acolo? Am uitat talgerele.
Este Rodrigo!
Vreau să fiu Lady Violet. M-am săturat să fiu mereu băiat.
Ceea ce contează e piesa, Amy. Eşti prea mică să fii Lady Violet.
- Uite, fii contesa Montanescu. - Nu are nicio replică.
Şi cine va fi Rodrigo?
Domnilor..
Propun un nou membru în societatea noastră teatrală:
Theodore Laurence. Haideţi să votăm.
- Va râde de noi. - Va crede că e doar un joc.
- Nu va fi aşa. Vă promit. - Va trebui să ne revizuim conduită.
Noi ne dezvelim sufletele şi ne spunem secretele.
- Ne va găsi indecente. - Cu siguranţă nu!
Vă rog! Haideţi să-l încercăm?
- Trădătoareo! - Artişti! Daţi-mi voie să mă prezint...
actor, muzician,
şi un servitor loial şi umil al clubului.
Ca semn al recunoştinţei şi pentru a încuraja comunicarea,
pentru că ţipătul la ferestre este interzis, voi înfiinţa...
o cutie poştală în gardul nostru.
Pentru a încuraja dezvelirea sufletelor
şi dezvăluirea secretelor...
Jur că nu voi spune niciodată ceea ce am auzit aici.
Bine, atunci...
- Ia loc, Rodrigo. - Sir Rodrigo.
Aşa a fost admis Laurie în societatea noastră.
Şi ne bucurăm de noutatea de a avea un frate adevărat.
Vreau şi eu să merg la teatru! Nu merg nicăieri, niciodată.
Eşti prea mică. Beth, unde sunt ochelarii de operă ai lui Marmee?
Nu sunt prea mică. Tu îl ţii pe Laurie doar pentru tine.
Vă rog, nu pot să merg?
Laurie a rezervat doar patru locuri. Arăt sărăcăcios îmbrăcată?
Nu este o încoronare, doar Laurie şi acel îngrozitor domn Brooke.
- Cere-i un alt bilet. - Nu.
- Eşti răcită. Odihneşte-ţi ochii. - Vom face un ceai de ghimbir.
Ai rămas foarte în urmă la algebră. Nu vreau să am o soră ignoranta.
Nu te bosumflă, arăţi ca un porumbel.
O să-ţi pară rău, Jo March!
Mulţumesc.
Domnule Neil Watson, nu a fost un leşin superb?
Măcar de-aş fi fost eu genul care leşină des!
Şi eu genul care salvează!
Tânărul Lawrence spune că eşti pasionată de teatru.
Îmi place să citesc piese.
Da, şi eu le găsesc foarte plăcute.
Dar la teatru sunt distras... de vieţile private ale actorilor.
Având în vedere neruşinarea de care suferă dna Nell Watson,
te întrebi ce fel de doamnă şi-ar dori o asemenea viaţă.
Meg este o actriţă senzaţională. Noi realizăm piese nebuneşti.
E doar ceva cu care ne prostim.
De fapt, la şcoală...
Ce crezi despre asta? Hai să vedem ce vor face!
M-am simţit foarte bine, dle Brooke.
A fost o seară încântătoare.
- Mulţumim foarte mult. Noapte bună! - Noapte bună!
- Ai fost foarte nepoliticoasă. - Prea te lipiseşi de el.
- Este frumos să iei mâna unui domn. - Cum a fost teatrul?
A fost minunat. Am fost absolut inspirată de scena de dragoste.
Eşti cam roşie. Teatrul a fost prea aglomerat?
Tot supărată?
Unde mi-am pus manuscrisul?
Nu eu am făcut-o!
O să te omor!
Oh, Doamne!
Cum ai putut să-mi faci una ca asta?
Jo, termină! O răneşti.
- Las-o în pace. Ce s-a întâmplat? - Te urăsc!
Nu o mai atinge, las-o în pace.
Eşti moartă! Eşti un nimic!
Nu mai vreau să te văd vreodată!
Este o mare pierdere. Ai tot dreptul să fii supărată.
Dar nu lăsa noaptea să vă găsească supărate. Iertaţi-vă.
- Începeţi din nou mâine. - Nu o voi ierta niciodată.
Îmi pare rău, Jo.
Cred că este ultima gheaţă pe anul acesta.
- Spune start! - Aşteptaţi-mă şi pe mine!
Nu o băga în seamă. Gata... La naiba!
Amy!
Rezistă!
Rezistă, Amy!
Ia o creangă!
Apuc-o, Amy!
Ţine-te!
Aşa. Aşa e bine.
Josephine March, ai mers de la Walden Pond doar în acest costum?
- Nici nu a observat! Dragă Amy. - Cum am putut fi atât de oribilă?
- Slavă Domnului că a fost Laurie. - Îl iubeşti pe el mai mult decât pe mine?
Nu fi prostuţă!
Nu aş putea vreodată să iubesc pe cineva cum le iubesc pe surorile mele.
Nu sunt prostuţă.
Ia uite, ai lăsat la o parte momentul în care lady Zara se predă rivalului ducelui.
Exact! Sir Hugo...
Chiar îl prefer pe el.
În primăvară, am întors casa cu susul în jos
cu pregătirea lui Meg pentru balul de ieşire în societate al lui Sally Moffat.
Mai de grabă m-aş spânzura decât să merg la un bal pretenţios.
Aşteaptă până te va vedea întreg Bostonul!
I-am spus lui Laurie să te ajute ca nu cumva să rămâi fără parteneri de dans.
Unde este mănuşa aceea nesuferită?
Abigail, nu apreciez modul în care te ocupi de Margaret.
Cum e posibil să se mărite fără un debut adecvat?
Mătuşă, în circumstanţele actuale...
Circumstanţele nu se vor schimba când se va întoarce soţul tău.
Nepotul meu este la fel de nesăbuit cu banii cum e şi cu noile lui filozofii.
Singura speranţă pentru familia voastră este ca Margaret să se căsătorească bine.
Cu toate că nu ştiu cine se căsătoreşte cu o guvernantă.
Şi astalaltă care nu se gândeşte decât la cărţi.
Sunt pentru mine, Josephine?
Nu. Meg le duce la familia Moffat.
Marmee, Meg şi-a ieşit din minţi.
Şi-a pierdut o mănuşă şi nu are decât o pereche.
Nu poate merge fără mănuşi. Sunt la modă.
Ai dreptate. Le poate împrumuta pe ale mele.
- Meg! Poţi lua mănuşile lui Marmee! - Oh, dragă...
- Mai mult ceai? - Nu, mulţumesc!
Sally Moffat, nu vei mai putea să-ţi strângi şiretul la corset!
La balul meu de ieşire în societate, nu mâncasem nimic săptămâni întregi.
- Îmi place cum îţi vine culoarea asta. - Este ca florile de nu-mă-uita.
Nu am mai văzut aşa material de ani.
- Dar, ai făcut-o aşa de simplă... - Eh, eu îmi cos singura rochiile...
Doamna Finster are mătăsuri gata făcute. Te voi duce la ea.
Familia March nu cumpără mătase. Au anumite idei despre sclavie.
Nu-i aşa că şcoala tatălui tău s-a închis când el a admis o fată de culoare?
Mătasea doamnei Finster nu este din Sud. Este din Linfield.
- Nu este din China? - Ei folosesc copiii la muncă.
"Săracii sunt întotdeauna cu noi." Eşti atât de bună să ne aminteşti asta.
Pot să îţi spun ceva?
Aceasta este o rochie de zi. Te voi face cobaiul meu.
Hortense, vino aici.
În seara aceasta, domnişoara March va face multe cuceriri!
Vai, nu ai corset!
Cred că dansul următor va fi o polcă. Cu mine.
Voi dansa cu tine, dar mi-e teamă pentru noii mei pantofi.
Motto-ul meu este: Să nu mă calci!
Domnişoara March... Am crezut că în familia ta sunt oameni moderaţi.
Nu te acoperi. Poate mai e cineva care nu ţi-a văzut toate farmecele.
Şi i-am promis lui Jo că o să te expun.
- Fetele m-au îmbrăcat şi îmi place. - Eşti cu totul alta.
Cum ai numi asta?
Meg...
Îmi pare rău.
Te rog, nu-i spune lui Jo cum m-am comportat.
Dacă nici tu nu-i vei spune despre mine.
Am vrut doar să văd cum e să fii Belle Gardiner.
- Ignoră acele propuneri şi acele mănuşi! - Tu valorezi cât zece fete din acestea.
Ai văzut felul în care fata March se ţinea după Laurence?
Ce rochie ridicolă! Mă împiedic mereu de ea.
Pune o parte din ea în jurul gâtului, unde ar putea să arate bine.
Nu-mi place ca oamenii speculează în legătură cu Laurie şi Meg.
Nimic nu provoacă speculaţii mai mult ca o femeie care se distrează.
- Cum poate Laurie să filtreze şi să bea? - Şi nimeni să nu-l desconsidere?
Pentru simplul motiv că Laurie este bărbat.
Deci el poate vota, poate deţine proprietăţi şi poate alege orice profesie.
Şi el nu este aşa de uşor desconsiderat.
- Cui îi pasă ce crede lumea? - Mie îmi pasă.
Este frumos să fii lăudat şi admirat. Nu se poate să nu-mi placă aşa ceva.
Mie îmi pasă doar de ceea ce crezi tu despre tine.
Dacă crezi că valoarea ta stă în aspectul exterior...
Într-o zi vei crede că doar asta eşti. Cu timpul, frumuseţea se duce
dar nu şi minunata ta minte.
Umorul, bunătatea... şi curajul de a fi moral.
Acestea sunt lucrurile pe care le preţuiesc la tine.
Regret că lumea nu este dreaptă, dar ştiu că tu o vei face mai bună.
Nu, nu le vreau acum.
Păstrează şi muzica. Nu voi trece pe lângă un pian multă vreme.
Vei avea nevoie de cărţile tale la universitate. Uite aici Dombey şi fii.
Aş fi putut jura că mai e un volum.
Jo, serios acum, nu voi lua toate cărţile lui Dickens la Harvard.
Nu, vei avea lucruri mai interesante de citit.
Nimic nu se va schimba, Jo.
- Aş fi vrut să pot merge şi eu. - Şi eu aş fi vrut.
Când te vei întoarce, vei ştii mai multe lucruri decât mine şi...
te voi urî pentru asta!
Deja ştiu ceva ce tu nu ştii.
Despre Meg şi un fost pedagog de-al meu,
care în curând va fi angajat la Laurence şi Laurence.
Cumva Meg a rătăcit un articol, cum ar fi...
... o mănuşă?
- John Brooke ţi-a furat mănuşa! - Care mănuşă? Cea albă?
O are din totdeauna. O ţine la el în buzunar!
Trebuie să-i spui s-o returneze. Hannah, nu crezi că ar trebui să o dea înapoi?
Nu contează ceea ce cred eu.
Jo! Meg!
O telegramă de la spitalul Washington.
Tatăl vostru a fost rănit.
- Aveţi destul pentru întreaga lună. - Nu te îngrijora.
- Ai grijă şi de familia Hummel pentru mine. - Voi avea grijă.
Unde este Jo? E aproape ora 6.
S-a dus la mătuşa March să facă rost de bani pentru biletul lui Marmee.
- John... Domnule Brooke. - Mă ofer s-o însoţesc pe mama ta.
Bucătarul a pregătit ceva şi bunicul a pus o sticlă de alcool pentru dl March.
- Ce drăguţ, Laurie. Mulţumim. - Marmee.
- Domnul Brooke este aici. - Doamnă March.
Domnule Brooke.
Deoarece tânărul Laurence nu mai are nevoie de pedagog,
dl Laurence mă trimite cu ceva treabă la Washington.
Mi-ar face plăcere să vă ajut acolo.
Nu aş fi putut să vă las să plecaţi singură.
O, dle Brooke, ce drăguţ din partea d-voastră!
- Vom lua trenul de ora 6? - Da, am trimis-o pe Jo...
În sfârşit... 25! A putut mătuşa March să se lipsească de atâţia bani?
Nu am îndrăznit să o întreb...
- Mi-am vândut părul. - Jo, frumuseţea ta de păr!
- Va creşte la loc. - Îţi stă bine aşa.
Spune-i tatei că îl iubim.
Spune-i că ne rugăm pentru el.
Îmi va fi dor de micuţele mele fete!
Te gândeşti la tata?
Nu, la părul meu...
Aşteptaţi-mă şi pe mine!
- La naiba! Soba asta... - Le vom mânca aşa.
Nu avem nici porumb, nici cafea. Nu mai putem lua pe credit.
- Ce pot să duc familiei Hummel? - Oh, la naiba cu familia Hummel!
- Ai stat multe ore acolo săptămâna trecută. - Băieţii sunt bolnavi.
Nu trebuie să-i scriu nimic de asta lui Marmee.
- Are destule pe cap acum. - Urăsc banii!
Cartofii voştri!
- Nu înţeleg. V-am adus... - Unde este mama ta? Copii sunt bolnavi.
- Laurie e acasă! - Cu siguranţă are ceva bani.
Vom lua mâncare o săptămână cu banii lui de biliard.
Meg, am vândut "Pierdutul duce Gloucester"! Cinci dolari!
- Sunt scriitoare... Beth? - Bebeluşul familiei Hummel este bolnav.
Mă simt atât de ciudat.
E fierbinte, dar îi este frig. Îi e sete, dar nu vrea să bea.
- Pare arsenic, dar e mai degrabă mătrăgună. - Am văzut familia Hummel.
Doi copii au murit. E scarlatină. Tu şi domnişoara Jo sunteţi imune.
Aţi avut boala când eraţi mici.
Dar, domnişoară Amy... trebuie să te trimitem de aici.
Nu va muri. Nu-i aşa, Laurie?
Dumnezeu nu o va lăsa să moară.
Nu vreau să plec de aici.
Voi veni la tine în fiecare zi. Îţi jur. Nu vei fi singură.
Mi-e frică de mătuşa March.
Dacă nu se poartă frumos cu tine, voi veni şi te voi lua de acolo.
- Şi unde vom merge? - La Paris?
Dacă voi muri de scarlatina, te rog dă-i lui Meg cutia mea cu porumbei verzi pe ea.
- Jo poate avea inelul meu turcoaz. - Aşa voi face.
Nu vreau să mor. Nu am fost sărutată niciodată.
Am aşteptat întreaga viaţă să fiu sărutată. Dacă nu o să mai apuc?
Să-ţi spun ceva...
Îţi promit că te voi săruta eu înainte să mori.
Marmee nu trebuie să plece de lângă tata.
- Dar Beth are nevoie de ea. - Dacă situaţia tatei se înrăutăţeşte?
Şi cum să plătim biletul de tren?
"Ca el nu a profanat sancturile mele..."
- Sanctuarele. - Sanctuarele.
"Pentru asta, Doamne, sfinţeşte-l."
"Şi Moise i-a spus lui Aron,
şi tuturor copiilor lui Israel."
Continuă.
"Şi domnul i-a spus lui Moise..."
Jo, Domnul Laurence este aici.
Dacă îmi permiteţi, aş vrea ca doctorul meu personal, dl Bangs,
să o examineze pe fată.
Nu este nimic de făcut. Dacă îi provoc sângerare, o va termina.
Mai bine trimite-ţi după mamă.
Am făcut deja asta. Doamna March soseşte în noaptea asta.
Jo!
Greieraş, Marmee este acasă.
Rece ce gheaţa!
Jo, adu un vas cu apă, oţet şi nişte cârpe. Meg, trusa mea.
Să îi scădem temperatura de la cap.
Beth...
Şi aşa Beth s-a întors la noi, cu toate că febra i-a slăbit inima pentru totdeauna.
Nu am ştiut atunci că o umbră căzuse.
Ne pregăteam pentru încă un Crăciun fără tată.
- Încearcă fiecare colţ. - Nu! O fundă este suficient.
- Îmi pare aşa de rău! - Se întâmplă mereu.
- Uite-o că vine. - Ce să fac cu funda?
N-o speria prea tare. Ştii că a fost bolnavă.
Ascunde scaunele. Ascunde-le odată, Amy.
Repede.
Casa e atât de frumoasă!
Prieteni de-ai mei de la universitate, Freddy Vaughan, Averill Watson.
Nu muşcă.
- Nu, nu sta acolo, stai... - Aici!
- Stai aici, copilă. Crăciun fericit! - Crăciun fericit!
Ar fi trebuit să ţi-l dau cu mult timp în urmă.
A fost al fetiţei mele care a murit când era foarte mică.
Dar acum va cânta din nou.
Mulţumesc, domnule Laurence.
Crăciun fericit.
- Cântă-ne ceva, Beth. - Aş putea?
A fost bine.
Mă tem că vei avea o logodnă lungă.
3-4 ani. John trebuie să ia o casă mai întâi şi să-şi facă serviciul militar.
John? Marry? Acel bătrân domn Brooke?
Cum a reuşit să se strecoare în familie?
- A fost bun cu tata, îl vizitează mereu. - E plicticos. Găseşte pe cineva amuzant!
Este bun, amabil şi serios. Nu mi-e teamă să fiu săraca.
Marmee, nu se poate să o laşi să se mărite cu el pur şi simplu.
Nu mă mărit cu nimeni pur şi simplu.
Mai bine să se mărite din dragoste cu un om sărac
decât să se mărite pentru bani şi să-şi piardă respectul de sine.
- Nu te deranjează că e sărac? - Nu. Dar aş fi preferat să aibă o casă.
Atunci de ce să te căsătoreşti? De ce nu se poate ca lucrurile să rămână la fel?
Este doar o propunere, nu trebuie decis nimic acum.
Să nu stricăm această zi frumoasă.
Tată...? Tată!
- Vă urez tuturor Crăciun fericit! - Ce cadou minunat de Crăciun!
Tată, eşti acasă!
Meg.
Eşti mai arătos ca niciodată.
Beth, greieraşul meu...
- Mulţumesc lui Dumnezeu că eşti bine. - Faceţi-i loc!
- Lăsaţi-l să respire. - Jo!
Fetiţa mea cea sălbatică!
Să ştii că asta ar putea ajunge la modă.
- Atenţie la braţ. - Nu sunt obişnuit cu asta.
- Ai grijă. - Fii foarte atent acum.
- Nu mă mai răsfăţaţi atât. - Ba nu, tată, e timpul să te răsfăţăm.
- Hannah... mă bucur să te văd. - Ce bine să vă avem acasă!
Să mă uit la fetele mele.
Holera a luat mai mulţi oameni decât rebelii.
Agricultura nu este puternică şi ar trebui să fie. E necesar.
Poate că ar trebui să le fie dat sclavilor eliberaţi pământ în vest.
- Ce e între tine şi John Brooke? - Nu-ţi bate capul.
- Nu-i minunat, Jo? - Da, este minunat.
Bine ai venit acasă, soldat.
Vreţi apă, domnule?
PATRU ANI MAI TÂRZIU
Schimbarea e la fel de sigură şi mult mai rapidă decât vremea.
Ne împăcăm cu idea cât de bine putem. Sau, cum a spus Amy odată, când era mică:
"Toate vom creşte într-o zi. Ar fi bine să ştim ceea ce ne dorim. "
Deci credeţi că Amy a noastră are talent?
O, d-şoara March excelează la desen.
Dar peisajele ei sunt lipsite de emoţie.
Sunt sigură că vor apare beneficii pe viitor, din studiu.
- Dar nu le va obţine pe aici. - Şi ce propuneţi?
Cape Cod are o excelentă comunitate de artişti.
Dar Europa este cel mai bun loc.
Teddy! Teddy!
- Servitorul tău zicea că ajungi la noapte. - N-am putut răbda atâta.
Trăiască absolventul!
- Bunicul tău e foarte mândru? - Da. Dar vrea să mă vadă într-un birou.
De ce Amy poate să picteze porţelanuri şi tu să scrii,
iar eu trebuie să renunţ la muzică?
De ce trebuie?
Dacă nu... Ar trebui să-l sfidez pe bunicul.
Da, dar nu întreaga societate.
Nu mă pot împotrivi bătrânului.
Când mă imaginez în viaţa aceea,
nu mă pot gândi decât la un singur lucru care m-ar face fericit.
Nu. Teddy... nu face asta. Nu, Teddy, opreşte-te.
Trebuie să vorbim serios.
Te iubesc de când te-am văzut prima oară.
Ce poate fi mai normal decât să mă căsătoresc cu tine?
- Ne-am ucide reciproc. - Aiureli.
- Noi nu ne putem păstra calmul. - Eu pot... dacă nu sunt provocat.
Suntem încăpăţânaţi, mai ales tu. Nu facem decât să ne certăm.
Nu sunt aşa!
Nici măcar nu poţi să mă ceri în căsătorie fără scandal.
Jo... dragă Jo.
Jur că voi fi un sfânt.
Te voi lăsa să câştigi fiecare ceartă.
Voi avea grijă de tine şi de familia ta.
Îţi voi oferi tot luxul ce-l vei dori. Vei scrie numai dacă vei dori.
Bunicul vrea să învăţ afaceri în Anglia.
Imaginează-ţi, noi prin Londra.
Londra.
Nu sunt destul de mondenă pentru Londra. Ai nevoie de cineva rafinat şi elegant.
Te vreau pe tine.
Teddy, te rog, nu-mi cere asta.
- Îmi pare nespus de rău. - Nu-i adevărat.
- Chiar ţin la tine. - Nu.
Din tot sufletul. Eşti cel mai drag prieten al meu.
Doar că nu pot să fiu soţie.
Spui că nu vei fi, dar vei fi!
- Nu voi fi. Nu. - Într-o zi...
... vei cunoaşte un om.
Un om de treabă, pe care îl vei iubi nebuneşte.
Şi vei trăi şi muri pentru el.
- Teddy, te rog! - Aşa vei face!
Jo.
Te cunosc.
Şi voi fi distrus dacă voi fi de faţă să văd asta.
Jo, eşti bolnavă?
L-a refuzat pe Laurie.
Sunt sigură că poate să retragă ce a spus. Este doar o neînţelegere.
Nu.
I-auzi-l...
- Trebuie să plec de aici. - Bineînţeles.
Mătuşa March pleacă în Franţa.
Franţa! Minunat! Aş putea uita de tot dac-aş pleca!
- Jo, mătuşa March mi-a cerut mie să merg. - În Europa?
Europa mea?
- Când? - S-a decis chiar azi.
Eu sunt însoţitoarea ei acum.
Ea vrea ca eu să studiez pictura şi să găsesc o partidă bună.
Dar probabil că nu s-ar supăra dacă tu ai sta la Plumfield...
în timp ce noi suntem plecate.
Bineînţeles că mătuşa March o preferă pe Amy.
Eu sunt urâtă şi întotdeauna vorbesc prostii.
Mă prostesc refuzând propuneri ideale de căsătorie.
Iubesc casa noastră, dar sunt atât de capricioasă. Nu mai suport să stau aici.
Îmi pare rău. Îmi pare rău, Marmee.
E ceva în neregulă cu mine.
Aş vrea să mă schimb, dar nu pot şi...
Ştiu că nu-mi voi găsi locul nicăieri.
Jo, ai atât de multe calităţi extraordinare.
Cum ai vrea tu să duci o viaţă obişnuită?
Eşti pregătită să mergi în lume şi să găseşti cum să-ţi foloseşti calităţile.
Cu toate că nu ştiu ce voi face fără Jo a mea.
Du-te şi bucură-te de libertatea ta!
Şi vezi ce lucruri frumoase îţi va aduce.
Laurie şi-a găsit refugiul în Londra şi peste hotare.
Marmee m-a ajutat să-mi găsesc un loc în New York.
Aşa că am tras o linie peste copilăria mea.
- Doamna Kirk? - Josephine!
Încântată să vă cunosc!
Kitty, Minnie! Aceasta este d-şoara March.
Tatăl ei, colonelul March, l-a cunoscut pe tatăl vostru.
Era frig!
Ai grijă la picioare, dle Costigan.
- Intră, dragă. - Tu inventezi acum.
Dragă Beth, prietena lui Marmee, dna Kirk, mă face să mă simt ca acasă.
Elevele mele, Kitty şi Minnie, sunt fete drăguţe.
Ce ciudat să creşti într-o pensiune aglomerată, fără tată...
şi cu o mamă pe post de hangiţă.
Nu mi-a plăcut că am părăsit Concordul,
dar mărturisesc că găsesc New York-ul dur şi ciudat...
şi pe mine ciudată în el.
Doamna Kirk crede că mă aflu aici pentru un scurt interludiu,
o experienţă senzaţională înainte de a ceda unei vieţi de soţie.
Dar, din moment ce nu lipsesc experienţele senzaţionale aici,
sper că orice experienţă voi acumula să fie strict literară,
şi evenimentele romantice sau senzuale să rămână doar în aceste pagini.
Cititorilor noştri nu le plac poveştile sentimentale şi fantastice.
- Nu sunt poveşti fantastice. - Încearcă la o revistă pentru femei.
Ştii, când te-am văzut prima dată, m-am gândit:
- "Este scriitoare." - Ce te-a făcut să gândeşti aşa?
Ştiu mulţi scriitori.
În Berlin, am fost profesor la universitate.
Aici, sunt doar un umil pedagog.
Nu, te rog, ia loc.
Eşti departe de casă, d-şoară March. Ţi-e dor de familia ta?
Foarte mult. În special de surorile mele.
- Şi de Laurie. - Şi ea este sora ta?
Nu, el este un prieten.
- Îţi place cafeaua? - Este foarte tare... Îmi place.
Ai o bibliotecă mare.
- Le-ai adus din Germania? - Unele.
- Aş putea? - Bineînţeles.
Pe multe dintre ele nu am putut să le las acolo.
Am vândut tot ce aveam ca să-mi cumpăr biletul de călătorie.
Dar cărţile mele... Niciodată.
Shakespeare...
Unele cărţi sunt atât de familiare,
încât citindu-le, parcă mă simt acasă.
Te vei întoarce la Berlin, profesore Bhaer?
- Friedrich. Spune-mi Friedrich. - Friedrich.
Nu. Din păcate...
patria lui Goethe şi a lui Schiller nu mai există.
Îl ador pe Goethe. Tata obişnuia să-mi citească din toţi poeţii germani...
- ... când eram copil. - Serios? E surprinzător.
Mama şi tatăl meu făceau parte dintr-un...
cerc de oameni un pic cam neobişnuit din Concord.
- Ştii cuvântul "transcendentalism"? - Asta e o filozofie romantică germană!
Ne eliberăm de constrângeri şi ne cunoaştem pe noi înşine din interior.
- Nu mai este la modă acum. - În familia March încă mai este.
Dar în transcendentalism se pune accentual pe perfecţionarea fiecăruia.
- Şi asta este o problemă pentru tine? - Eu sunt plină de defecte.
Ce bine dacă puteam transcede fără perfecţiune.
Ca Whitman, care îşi strigă poezia pe strada printre huruitul căruţelor.
"Pădure, păstrează-ţi tăcerea, o, natură, şi locurile tale tăcute din păduri."
"Mie dă-mi străzile din Manhattan!"
Cred că toţi suntem plini de defecte.
Este sărac, aşa cum era şi de aşteptat de la un filozof.
Dar, văd că e atât de generos cu noi toţi.
Sunt recunoscătoare să am un prieten.
- Naţiunea noastră a fost fondată pe ea. - A fost o trădare a idealurilor noastre.
O constituţie care nu oferă drepturi femeilor şi oamenilor de culoare?
Au votat amendamentul 15. Acum ei pot vota.
Bărbaţii negrii pot vota, Charles.
O doamnă nu are nevoie să voteze dacă e căsătorită.
Nu, nu.
- Nu bei vin? - Doar în scop medicinal.
- Atunci pretinde că eşti răcită. - De acord.
Dacă femeile sunt o forţă morală, de ce nu au dreptul
de a guverna, predica sau depune mărturie la tribunal?
Ce este, domnişoara March?
Este ilogic să spuneţi că femeile ar trebui să voteze deoarece sunt bune.
Bărbaţii nu votează pentru că sunt buni, ci pentru că sunt bărbaţi.
Femeile trebuie să voteze nu pentru că sunt nişte îngeri şi bărbaţii nişte animale,
ci pentru că suntem fiinţe umane şi cetăţeni ai acestei ţări.
Ar fi trebuit să te faci avocată, d-şoară March.
Ar fi trebuit să mă fac multe lucruri, dle Mayer.
- Friedrich? O, îmi pare rău... - Nu, te rog. Intră.
Am nişte veşti bune.
Un ziar a publicat două dintre povestirile mele şi vor mai multe.
- Este minunat! - Acolo.
"Vulcanul zilnic".
"Cadavrul păcătosului" de Joseph March.
Nebuni... vampiri... Asta te interesează pe tine?
Oamenii iubesc poveştile de groază, Friedrich.
Asta îşi doreşte ziarul.
Da... Presupun că e adevărat.
Banii o să cumpere o haină nouă pentru Beth şi ea va fi foarte recunoscătoare.
Nu vreau să fiu profesorul tău. Nu, înţelege-mă...
Spun doar că ar trebui să te mulţumeşti pe tine.
Părerea mea nu are importanţă.
- Mă ierţi? - Bineînţeles.
Îţi pot face un cadou? O experienţă. Îţi place opera?
Da! Adică, cred că da. Nu prea avem operă în Concord.
- Dar nu am o rochie pentru operă. - Eşti perfectă aşa.
Unde vom sta noi, nu va trebui să fim formali.
Leila este o zeiţă. Ea a promis să nu iubească niciodată.
Dacă îşi încălcă promisiunea, totul va fi pierdut.
- Priveşte, pericolul se apropie. - Ce se va întâmpla?
Inevitabilul.
Sufletul ei se va deschide.
Ea este atrasă de această idee.
El spune "Iubirea are o putere fatală".
"Inima ta a înţeles-o pe a mea".
"În mijlocul nopţii,
am ascultat cu sufletul răvăşit
vocea ta mult iubită".
"Inima ta a înţeles-o pe a mea".
Laurie! Răule... Am auzit că eşti în Grecia.
Laurie! Haide, vino.
- Sunt sigură că eşti ocupat cu afaceri. - Nu în acest moment.
Bunicul a fost de acord că ar trebui să mă concentrez pe muzică pentru un timp.
Îl ştii pe Fred Vaughan. - Freddy.
- Bună ziua, Laurence. - Da.
Văd că ai făcut o pasiune pentru artă, Freddy.
Mătuşa March, arăţi splendid!
N-aş putea spune acelaşi lucru despre tine, băiete.
Amy, mai rămâi? Trebuie să mă retrag.
Da, mătuşă March. Vino să ne vizitezi.
- S-au logodit? - Nu încă.
Cât timp îi trebuie stricninei să se dizolve în coniac? Opt minute?
Se poartă un pumnal la brâu sau o sabie?
În aceste romane, pumnalul este, de obicei, ascuns în cizmă.
De un om cu mustaţă neagră.
Oh Laurie, ce drăguţ!
Nu este ceea ce ar trebui să fie, dar îl îmbunătăţeşti tu.
Nu. Îmi plăcea mai mult de tine când erai necioplit şi natural.
Nu m-a ajutat la nimic.
Te găsesc schimbat.
Te dispreţuiesc. Hoinăreşti aiurea, cheltuind banii familiei şi curtând femei.
- Nu iei în serios muzica ta. - Muzica mea este ca picturile tale.
Copii mediocre ale unor oameni de geniu.
Atunci, de ce nu te duci la bunicul tău, la Londra, să te faci folositor?
Aşa ar trebui. De ce nu mă îndrepţi tu?
- Am pe altcineva în minte. - Nu-l iubeşti pe Fred Vaughan.
- Este stabil şi bine crescut... - Şi are 40,000 pe an.
Întotdeauna am ştiut că nu mă voi mărita cu un sărăntoc.
Mă aştept să mă ceară în căsătorie cât de curând.
Vei regreta.
Eu voi regreta.
Mi-am amintit de o promisiune.
Nu ţi-am spus eu că te voi săruta înainte să mori?
Mai ai veşti de la Jo?
S-a împrietenit cu un profesor german.
Cu siguranţă că el îi arătă lumea.
Nu voi accepta să fiu curtată de cineva care încă este îndrăgostit de sora mea.
- Nu sunt îndrăgostit de Jo. - Atunci de ce eşti gelos?
Invidiez fericirea ei. Invidiez fericirea lui.
Îl invidiez pe John Brooke pentru că s-a căsătorit cu Meg.
Îl urăsc pe Fred Vaughan.
Dacă Beth ar avea un iubit, l-aş dispreţui şi pe el.
Aşa cum tu ai ştiut că nu te vei mărita cu un sărăntoc,
eu am ştiut întotdeauna că trebuie să fiu parte din familia March.
Nu vreau să fiu iubită pentru familia mea.
Nu mai mult decât vrea Freddy Vaughan să fie iubit pentru cei 40,000 pe an.
Draga mea Amy, pe tine te vreau, nu pe familia ta.
Am plecat la Londra să fac ceva să te merit.
Te rog, nu face nimic ce am regreta apoi amândoi.
Domnul Vaughan, domnişoară. Să-l poftesc?
- Friedrich! L-ai citit? - Da...
Este bine scris, Jo. Primul roman. Ce realizare!
Îl voi arăta editorului pe care îl cunoşti tu. I-a plăcut "Cadavrul păcătosului".
Ce e?
Domnul Fields este un om bun. Îţi va spune părerea lui sinceră.
Înţeleg... Dar care este părerea ta sinceră?
- Eu sunt profesor de filozofie, Jo. - Aş vrea să ştiu.
Ar trebui să scrii despre viaţă. Din adâncul sufletului tău.
În cartea asta nu este nimic din femeia pe care am privilegiul să o cunosc.
Friedrich, asta este ceea ce scriu eu.
Îmi pare rău că nu se ridică la aşteptările tale.
Poţi mai mult, numai să ai curajul să scrii.
Meg!
Jo?
De ce nu mi-ai spus?
Nu se prea vorbeşte despre asemenea lucruri.
Ce minunat.
- Cum e Beth? - O vei găsi mult mai schimbată.
Marmee...
Nu am putut să trimitem după tine mai devreme. Doctorul a fost de multe ori,
dar este mai presus de noi acum.
Cred că te-a aşteptat pe tine, înainte să...
Înghite toată supa asta.
- Sunt atât de bucuroasă că eşti acasă. - Şi eu.
"Domnul Pickwick a schimbat culoarea." "Ei bine, asta e important" spuse dl Wartle.
"În acest caz, nu e nimic suspicios".
Mă simt mai puternică lângă tine.
Te vom face şi mai bine.
Dacă Domnul mă vrea la el, nimeni nu îl poate opri.
Nu-mi pare rău.
Niciodată nu am fost ca voi... nu mi-am făcut planuri măreţe.
Nu m-am văzut să ajung cineva.
Nu sunt o scriitoare mare, ca tine.
- Beth, nu sunt o scriitoare mare. - Dar vei fi.
Oh, Jo, mi-a fost atât de dor de tine.
De ce toată lumea vrea să plece de aici?
Mie îmi place să stau acasă.
Dar nu-mi place să fiu lăsată în urmă.
Acum sunt cea care pleacă înainte.
Nu mi-e frică.
Pot fi şi eu curajoasă ca tine.
Dar, ştiu că-mi va fi dor de tine. Chiar şi în Rai.
O, Beth.
Nu.
Nu te voi lăsa să pleci.
"Mătuşa March este ţintuită la pat şi nu ar face faţă călătoriei."
"Amy trebuie să mai aştepte şi să se întoarcă mai târziu."
Este bine şi aşa.
Vom mai fi toate vreodată împreună?
Să aveţi o dimineaţă minunată!
Mulţumesc, domnule.
Dragă, Laurie. Nu ai auzit vestea cea rea legată de Beth. "
"Meg trebuie să nască şi Amy trebuie să stea cu mătuşa March."
"Este o nenorocire prea mare ca să o suport singură. "
"Te rog, vino acasă, Teddy dragă. Credincioasa ta, Jo. "
Laurie...
Ştiam că vei veni.
O adevărată fascinaţie se ivea pe faţa cea veselă a lui Beth,
care stătea aplecată deasupra pianului ce nou
şi mângâia cu afecţiune delicatele clape albe şi negre.
În următoarele câteva minute, s-a răspândit un zvon
cum că Amy March are 24 de panglici minunate.
Ţi-am spus că ele m-au îmbrăcat, dar nu ţi-am spus
că m-au machiat şi m-au strâns în corset de eram ca scoasă dintr-o revistă de modă.
În timp ce vorbea, Jo şi-a scos boneta.
Se iscă o exclamaţie generală de protest
faţă de gestul de a-şi tăia scurt bogatul ei păr.
Jo, cum ai putut? Frumuseţea ta de păr!
Nimic nu se va schimba, Jo.
Un roman de Josephine March
Surpriză!
John, ai o fiică.
Şi un fiu.
Marmee, nu pot să cred că tu ai făcut asta de patru ori.
Da, dar nu au fost niciodată doi odată.
Daisy...
Meg, este aşa de frumoasă.
Şi el! E chipeş. Va arăta exact ca tatăl lui când va creşte
Da, chiar arată ca John.
- Ai mai auzit ceva de profesor? - Nu.
Nu ne-am despărţit prieteni.
John şi cu mine nu suntem mereu de acord, dar apoi ne împăcăm.
Cine ar putea fi?
- Teddy! E minunat! - Eşti nemaipomenit de...
... acoperită cu făină! Intră!
Nu încă. Pot să-ţi spun ceva personal?
Eşti prietena mea cea mai dragă.
- Mă bucur că eşti prima care să afli. - Ce?
Dă-mi voie să ţi-o prezint pe...
... soţia mea.
Jo!
Amy! Doamne!
- Uite, flori. Eşti atât de... - Mulţumesc.
Intră, intră.
Dantelă de Bruxelles!
M-am dus să pictez marile catedrale, dar nu am putut uita casa noastră.
Uite cum a pictat Amy casa din livadă. E minunat!
Nu atât de frumoasă pe cât mi-aş fi dorit. Încă mai învăţ.
Îngeraşule!
Jo, trebuie să-mi spui adevărul, ca soră...
această relaţie de rudenie fiind mai puternică decât căsătoria.
- Te deranjează în vreun fel? - O, nu.
Doar am fost surprinsă.
Mi s-a spus că Teddy nu va mai iubi pe nimeni altcineva şi acum este căsătorit.
Mă bucur să te aud strigându-mă din nou Teddy.
În sfârşit, suntem toţi o familie, aşa cum ar fi trebuit să fim mereu.
Promite-mi că vei locui în apropiere. Nu aş suporta să mai pierd o soră.
Jo, este aşa de întunecată şi de rece.
Numai cărbunii cu care să încălzim casa necesită o sursă bună de venit.
La ce s-o fi gândit?
Cred că i-a părut rău de mine... "Sărmana fată bătrână".
Sărmana mătuşă, locuind atâţia ani singură
în această casă veche şi inutilă...
Da, binecuvântările ei au devenit o povară pentru că nu le putea împărtăşi.
Nu ar fi o şcoală minunată?
O şcoală.
Ce provocare ar fi!
Bună, Tuppy.
Ce căţeluş cuminte.
Profesor Friedrich Bhaer Piaţa Waverly nr. 11, New York
FIICELE DOCTORULUI MARCH Un roman de Josephine March
Cartea mea! Cineva mi-a publicat-o.
Hannah! Hannah!
- Cineva mi-a publicat cartea! - Doamne ajută!
Dar nu e niciun bilet lângă ea. Cum a ajuns aici?
Un domn străin a adus-o.
- Avea un nume ciudat, nu mi-l amintesc. - Hannah!
- "Fox" sau "Bear"... - Bhaer! Nu i-ai spus să aştepte?
Am crezut că este unul din prietenii europeni ai domnişoarei Amy...
aducându-i un cadou de nuntă.
I-am spus că domnişoara March şi domnul Laurie locuiesc lângă noi.
A spus că trebuie să prindă un tren.
Friedrich!
Îţi mulţumesc pentru carte.
Când nu am mai primit veşti de la tine, am crezut că nu ţi-a plăcut.
Citind-o, a fost ca o fereastră spre inima ta.
James Fields a luat-o şi nu a vrut să o mai lase.
Mi-am spus, "Asemenea veşti trebuie să le duc eu însumi."
- Eh, a fost un impuls prostesc. - Nu, nu deloc.
Mă bucur să te văd. Vino să-mi cunoşti familia.
Mulţumesc, dar trebuie să prind trenul.
Plec în Vest.
Vaporul meu pleacă din Boston mâine.
Nu prea sunt şcoli în Vest.
Au nevoie de profesori şi...
... pe ei nu-i deranjează accentul meu.
Nici pe mine.
Mătuşa mea mi-a lăsat Plumfield [câmpul cu pruni n. trad.].
Nu e un câmp. E o casă. E chiar o casă mare.
Nu e bună decât de şcoală. Şi vreau o şcoală bună...
Una care să fie deschisă tuturor celor care vor să înveţe.
Voi avea nevoie de cineva care să ştie să predea.
- Nu te-aş putea convinge să rămâi? - Recunosc...
Speram să am un motiv să rămân, dar...
Felicitări pentru căsătoria ta.
Oh, nu! Amy s-a căsătorit.
Sora mea, Amy, şi Laurie.
Eu nu sunt căsătorită.
- Te rog, nu pleca aşa departe. - Jo...
Un nume atât de mic pentru o aşa persoană.
Mă vrei pe mine?
Din tot sufletul.
Dar nu am nimic ce să-ţi dau. Mâinile mele sunt goale.
Acum nu mai sunt goale.
Subtitrare: Oana Ungureanu