23.976 Romanian
OCHII JULIEI Los ojos de Julia (2010) sub by horthy
Ascultă-mă.
Bine, ai câştigat.
Ai putea opri cântecul. Ştii că-l urăsc.
De ce eşti tăcut?
Zi ceva!
Eşti aici.
Şi te uiţi la mine.
Crezi că mă poţi păcăli?
Nu, nu mă poţi păcăli
pentru că îţi pot simţi prezenţa.
Şi mişcările.
Te pot chiar mirosi.
Dacă crezi...
Dacă crezi, nenorocitule,
c-o să mă spânzur atât timp cât tu te uiţi, te...
- Ce-i în neregulă? - Ce s-a întâmplat?
Julia, ce ai?
Julia, mă auzi? Adu nişte apă.
Linişteşte-te, Julia.
Julia, eşti bine?
- Ce s-a întâmplat? - A căzut.
- Chemaţi repede un doctor! - Nu, sunt bine.
Sunt bine.
Sunt Sara. Momentan nu vă pot prelua apelul. Vă rog...
Crezi că e o idee bună să apărem după şase luni?
Vreau să ştiu că este bine.
Sara?
Poate că sunt ieşiţi.
Nu...
Ştiu că i s-a întâmplat ceva.
Curentul e picat.
- Siguranţele sunt bune. - Mă duc să mă uit sus.
Sara?
lsaac, nu-i nicăieri. Să întrebăm vecinii.
- Nu veni jos. - De ce?
Ce se întâmplă?
lsaac, spune-mi ce se întâmplă.
- Ce se întâmplă? - Julia...
- Ce se întâmplă? - Vino cu mine.
Inspectore...
Îmi pare rău pentru cele întâmplate.
Nu, mulţumesc.
Criminaliştii spun că Sara s-a sinucis azi-noapte, în timpul căderii de curent.
Dar trebuie să aflăm care a fost motivul.
Am fost informat că suferea de o boală degenerativă.
Da. Pierderea progresivă a vederii, la fel ca şi soţia mea.
Dar Sara a orbit acum un an.
Şi cum se descurca cu asta?
Sora mea nu era depresivă, dacă la asta vă referiţi.
De fapt, ea...
Urma să fie operată, nu-i aşa?
Aştepta un donator, dar spera că-şi va recăpăta vederea.
Poate că a obosit să aştepte.
De acord.
Da, mulţumesc.
Dr Roman nu poate ajunge la înmormântare şi ne transmite condoleanţele sale.
Vrea să-ţi facă un consul la ochi înainte să ne întoarcem acasă.
lsaac, a revenit curentul.
Draga mea, mă asculţi?
Şi CD-ul a pornit. L-ai auzit?
- Da. - Nu crezi că e ciudat
că Sara a ascultat muzică înainte să...?
Mai ales că ura acel cântec.
- Julia... - Dacă nu era singură?
- Dacă era cu cineva? - Julia, te rog.
Poate n-o să-i aflăm motivele niciodată.
N-am mai avut veşti de la ea de luni bune.
E ciudat. Trebuie să ştiu ce s-a întâmplat.
- Nu-ţi face bine să fii supărată. - Nu-mi fac griji pentru mine.
Eu da. Stresul te poate lăsa oarbă.
Mi s-a întâmplat doar de două ori în cinci ani.
Şi ţi-ai pierdut 20% din vedere.
Nu... Iarăşi pană.
Ai găsit ceva?
Nimic, nici măcar o lumânare.
- E timpul să cunoaştem vecinii. - Bine, revino repede.
lsaac?
Julia.
Mă scuzaţi.
Îmi pare rău pentru pierderea dvs.. Eu sunt Blasco, vecinul de alături.
Nu am cunoscut-o prea bine,
dar Lia a iubit-o mult şi a dorit să aduc astea.
Lia?
Fiica mea. Sara obişnuia să-i împrumute cărţi.
Fetiţa e atât de supărată că nici nu vrea să coboare din maşină.
Totuşi...
Îmi cer scuze... Lia ar dori să ştie dacă Sara a lăsat vreun bilet de adio.
- Nu ştim. - Înţeleg.
Nu vă mai deranjez.
Continuăm?
Doar un vecin cu fiica lui?
Nu am ştiut că-i atât de singură.
Am iertat-o.
Şi te iert şi pe tine.
Mai trebuie să mă iert şi pe mine pentru că nu i-am fost aproape.
Dar am făcut tot ce am putut, nu-i aşa, lsaac?
Autopsia nu a evidenţiat nimic neobişnuit.
Aţi căutat amprente?
Le-am găsit doar pe ale noastre şi ale ei.
Bine, dar...
Cântecul acela...
Şi ceea ce s-a întâmplat în cimitir?
Julia, nu există nici o dovadă că ar fi fost cineva cu sora ta.
Şi nimeni n-a văzut sau auzit ceva suspect.
Poţi vorbi cu Soledad dacă doreşti.
Cu cine?
Cu o bătrână ce locuieşte în vecinătate.
Se pare că ea a ajutat-o pe sora ta de când a orbit.
Să nu întârzii.
Unde locuieşte?
Urmează frânghia din curte.
Ce frânghie?
Sunt convins că bătrâna nu ştie nimic.
Nimeni nu ştie în afară de tine.
Trebuie să vorbeşti cu soţia ta. Va afla, mai devreme sau mai târziu.
Aştept momentul potrivit.
Doamnă Soledad?
Alo?
Cine este?
Sunt Julia, sora Sarei.
Vin imediat.
Îmi cer scuze pentru mizerie. Casa trebuie să arate dezgustător.
Alo...
Eşti aici?
Da. Îmi cer scuze, nu ştiam că sunteţi...
Şi mie. Am vrut să vin la înmormântare, dar...
mi-a luat o oră să găsesc o pereche de pantofi care să se potrivească.
Nu-i nimic.
Eraţi o bună prietenă a Sarei?
Când a început să-şi piardă vederea
acum un an, discutam îndelung.
Dar în ultimul timp abia îmi mai vorbea.
Îţi făcuse prieteni noi.
- Ce prieteni noi? - Tineri.
- De la centrul Baumann. - Centrul Baumann. Ce este?
Un centru pentru orbi, nu departe de aici.
Unul din locurile alea unde te fac să crezi că poţi duce o viaţă normală.
Dacă nu poţi auzi, eşti surd. Dacă îţi pierzi un braţ, eşti olog.
Dacă nu poţi vedea, eşti orb.
Şi nimic nu va mai fi ca înainte.
Dnă Soledad, unde pot găsi un taxi?
Mulţumesc.
Drept înainte, pe scări în jos, iar apoi faceţi dreapta.
Sărmana Sara.
- De ce s-ar fi spânzurat? - Nu te mai gândi la asta.
- Să păstrăm un moment de tăcere? - Nu fi nemiloasă.
Nici una dintre noi n-o suporta.
Nu crezi că e ciudat?
Nu.
Toate ne-am gândit s-o facem la un moment dat.
Dă-mi-l...
Nora are dreptate. Odată eu m-am gândit să-mi tai venele.
Înconjurată de lumânări şi muzică de operă.
Şi eu m-am gândit să mă arunc pe fereastră.
Ne-am gândit la asta, dar nu am făcut-o.
Mereu există un motiv pentru a trăi.
Poate Sara n-a găsit nici unul.
Un iubit nu ţi se pare a fi un motiv bun?
Sara avea un iubit?
Mi-a spus că se întâlneşte cu un băiat.
- Cu cine? - N-am idee.
Se vedeau de câteva luni.
Chiar au fost împreună la Bellavista pentru o săptămână.
- Ce-i la Bellavista? - Camere pentru sex.
Linişte!
Ce ciudat! La naiba!
Ce este?
Este cineva aici.
- Aş spune că e Sara. - Nu este amuzant!
- Şi eu o miros. - Ceva se mişcă.
- Am prins-o! Chemaţi paza! - Sunt sora Sarei.
Julia?
Da.
De ce ne spionai?
Nu spionam. Nu ştiam cum să vă întrerup.
- Cine este el? - Cine?
- Bărbatul care a venit cu tine. - Am venit singură.
Mai este cineva aici.
Un bărbat, şi este chiar în spatele tău.
Aşteaptă!
Cine eşti?
Întoarce-te.
Am spus să te întorci!
Nu, nu!
lsaac?
Hotel Romeo, Bellavista.
Ce ţi s-a întâmplat?
Eşti leoarcă.
A început să plouă când am plecat de la Soledad.
Ai fost la ea în tot acest timp?
M-a invitat la ceai. N-am putut s-o refuz.
Julia, am mers după tine. Ai plecat de la ea acum o oră.
Unde ai fost?
De ce vrei să ştii?
Te-aş putea întreba ce cauţi?
Bine.
Acum sunt sigură că e ceva suspect în sinuciderea Sarei.
- Cineva ne urmăreşte toate mişcările. - Julia, Julia, te rog.
Cine?
Iubitul ei.
- Sara avea un iubit? - Da.
Cine ţi-a spus?
Nişte fete oarbe de la Centrul Baumann.
Iar cineva ne spiona.
- De unde ştii? - Pentru că l-am urmărit.
- Ai fugit după el? - Da.
lsaac.
- lsaac! Ce faci? - Plecăm din această casă.
Ascultă-mă. Dacă trebuie să fiu un soţ autoritar, voi fi.
Şi dacă trebuie să te scot cu forţa de aici, o voi face.
Dar nu te voi lăsă să ai un atac.
Ştii că nu mi-aş putea ierta asta.
Moartea surorii tale ne-a rănit destul.
Ai dreptate.
Dar nu aş vrea să mergem acasă.
De ce n-am merge undeva, doar noi doi?
Unde ţi-ar plăcea?
- Eşti sigură că vrei să stăm aici? - Ghidul zice că e cel mai confortabil.
Frumoasă privelişte, nu-i aşa?
- Julia. - Da, da. Este frumoasă.
Mulţumesc.
Julia...
- Parchez maşina. - Bine.
Nu vă amintiţi de sora mea, o femeie oarbă?
Da, un coleg mi-a vorbit despre ea.
Poate sună ciudat,
dar puteţi afla numele bărbatului care a fost cu ea?
- Pe factură nu este nici un nume. - Eu nu îmi amintesc de nici un bărbat.
Treaba e că...
sora mea este moartă şi vreau să-l găsesc pe acest bărbat.
Să verific... Nu înţeleg.
Cazarea ei nu este înregistrată.
Este ca şi cum a fost ştearsă.
- Sunteţi sigură? - Da. Probabil e o problemă la calculator.
Puteţi încerca la El Arlequin.
Este restaurantul ce-l recomandăm clienţilor noştri.
Mulţumesc.
Nu înţeleg cum de pot recomanda un asemenea restaurant.
Îmi place.
Nu este stilul tău deloc.
Şi chelnerul ăla nu se poate opri din a se holba la tine.
Serios?
- E doar imaginaţia ta. - Poate.
- Ochelarii de citit... - În haină? Cât de ciudat.
Mă duc să-i iau şi voi trece şi pe la toaletă.
Dacă sare pe tine, ţipă.
Ce schimbare!
Îmi place. Îţi scot în evidenţă ochii. Eram convins că sunt verzi.
Mă confunzi cu sora mea geamănă. A fost aici săptămâna trecută.
Cu iubitul ei.
Cu iubitul ei?
A venit cu un bărbat, nu?
Da, aşa cred.
- Vă amintiţi numele lui? - Nu, n-am nici o idee.
Era tăcut, trist.
- Mi-l poţi descrie? - Desigur. Era...
Era destul de comun, ca orice alt bărbat.
Dar era înalt, scund, blond sau brunet?
Nu-mi amintesc.
Cum de-ţi aminteşti despre sora mea şi nimic despre bărbat?
Păi atrăgea atenţia cu bandajul ăla.
Bandaj?
Era bandajată după operaţie.
- Avusese o operaţie? - Desigur.
Am pus pariu pe culoarea ochilor.
A spus că va reveni după ce se va vindeca
şi dacă i-am ghicit culoarea ochilor aş putea...
- Pablo, poţi veni un moment? - Desigur.
Scuzaţi-mă. Transmiteţi-i salutările mele.
Nu i-am găsit.
Să vedem cum mă descurc.
S-a întâmplat ceva?
Sara a fost aici săptămâna trecută.
Julia... ce facem aici?
lsaac, chelnerul mi-a spus că Sara avea ochii bandajaţi.
Nu îţi dia seama?
Dacă s-a operat şi avea şansa să-şi recupereze vederea,
de ce s-ar fi sinucis?
Spune-mi de ce.
Pentru că operaţia a fost un eşec.
Ce?
N-a mers.
Dr Roman mi-a spus ieri.
Aşteptam momentul potrivit să-ţi spun.
Acel bărbat există.
Julia, Julia.
- Mai e ceva ce ar trebui să ştiu? - Doar încercam să te protejez.
- De cine? - De adevăr.
Care-i adevărul?
Că Sara s-a sinucis pentru că n-a suportat să rămână oarbă.
Julia.
Ştiai că a fost aici cu iubitul ei?
Asta nu dovedeşte nimic.
De ce se ascunde? De ce nu a venit la înmormântare?
Poate se despărţise de ea deja.
Sau poate a părăsit-o după ce a aflat că nu-şi va recăpăta vederea.
Chiar aşa?
Atât de simplu, nu?
- Păi... - Nu pot crede că acum eşti şi psiholog.
Julia!
Doamne!
Ce faci?
Julia, Julia.
Nu ai văzut maşina?
Nu ai văzut-o, nu-i aşa?
Câte atacuri ai avut?
Două.
Fir-ar!
Fir-ar.
Dacă...
- Dacă voi orbi... Când voi orbi... - Nu. Nu se va întâmpla.
Dacă noi nu vrem asta nu înseamnă şi că nu se va întâmpla.
lsaac...
Odată mi-ai spus că...
atunci când m-ai privit în ochi, ai putut vedea întreg universul.
- Încă îl văd! - Şi dacă universul dispare?
Închide ochii.
Ce?
Închide ochii.
Mă poţi vedea?
Bineînţeles că nu.
Şi atunci cum de ştii că sunt încă aici cu tine?
Pentru că te pot auzi.
Şi dacă nu mai scot un sunet?
Cum mai ştii că sunt aici?
Te pot atinge.
Şi mă poţi mirosi.
Şi te pot săruta.
Promite-mi că atunci când va sosi ziua, vom merge în deşert.
Ce?
Ştii?
Ultimul lucru pe care aş vrea să-l văd e acel cer, împreună cu tine.
- Julia... - Promite-mi.
Promite-mi.
Îţi promit.
Dar...
Dar şi tu trebuie să-mi promiţi...
că vei înceta să mai alergi după fantasme.
Şi că vom merge să-l vedem pe dr. Roman.
Mâine.
Bine.
Duc bagajele la maşină. Te aştept afară.
În 15 minute.
Doamnă Levin.
Regret pierderea dumneavoastră.
Numele meu este Crespulo.
Am citi despre sora dvs în necrologul din ziar.
Mulţumesc.
Am ceva ce i-a aparţinut.
La câteva ore după ce sora ta a plecat,
am găsit o cheie în camera ei, sub pat.
Cred că am pus-o undeva aici.
Mulţumesc.
Dle Crespulo.
Îmi cer scuze.
Dle Crespulo...
Sora mea a venit aici cu un bărbat, nu-i aşa?
Omul invizibil.
Ce spuneţi?
Nimeni nu-şi aminteşte de bărbatul care a însoţit-o, aşa-i?
Păi...
Asta nu înseamnă că e invizibil.
Sunt oameni fără sclipire.
Ştii cum este să dai peste cineva şi să nu fii remarcat?
Sau să mergi pe stradă şi să se împiedice oamenii de tine?
Sau să întrebi un lucru pentru a treia oară şi nimeni să nu-ţi răspundă?
Ăsta-i omul pe care îl cauţi.
O pauză, un vid.
O absenţă.
De asta nu-şi aminteşte nimeni de el.
Nimeni, în afară de tine.
Într-un fel, şi eu sunt invizibil.
Au trecut mulţi ani de când cineva şi-a amintit de mine.
Acest om...
ştii unde îl pot găsi?
De ce te temi?
Şi-a parcat vanul într-o parcare două străzi mai jos.
Au camere care înregistrează 24/7.
Mulţumesc.
Aşteaptă!
Fii precaută.
Bărbatul care era cu sora ta avea multă răutate în priviri.
Ştie cum să fie o umbră.
Dacă cineva se simte invizibil şi este supărat pe lume,
poate fi periculos.
Trece neobservat. Nimeni nu-i dă atenţie.
Se poate strecura lângă tine şi...
- Unde ai fost? - Ai văzut pe cineva ieşind pe uşă?
- Te aştept de 10 minute. - Aşteaptă un moment.
Este aici. Şi ştiu cum să-l găsesc.
- Nu! - Ce faci?
- Lasă-mă să vorbesc eu cu paznicul. - Vrei să te calmezi?
- Calmează-te! - Aşteaptă aici.
Nu fi nepoliticos.
Îţi reamintesc că mi-ai făcut o promisiune azi-noapte.
- Ajunge. - Nu mai suport!
- Ţi-am zis să nu ţipi la mine! - A trebuit!
Nu este nici un mister în moartea Sarei!
Vrei imaginile? Le vei avea.
Dar rahatul ăsta se termină aici şi acum, de acord?
Aţi apelat...
Scuzaţi-mă.
A venit cineva aici să întrebe de înregistrările de securitate?
Uite... nu vreau probleme.
A venit un tip, mi-a dat nişte bani şi am promis să-mi ţin gura.
Era soţul meu. Îl aşteptam deja de ceva timp.
Ştii cumva pe unde a ieşit?
A ieşit imediat ce micuţul ăsta i-a făcut copiile ce le dorea.
Şi...
A mai fost altcineva aici?
- Eşti sigur? - Nimeni.
Putem să ne uităm pe monitoare, poate vedem ceva.
Ce naiba?
Mă întorc imediat.
Fir-ar să fie!
Ce se întâmplă?
Linişteşte-te. Sunt eu.
Cineva a oprit curentul.
Imposibil.
Soţul meu a fost răpit. Este în pericol.
Bine. În momentul ăsta ce ştim e că cineva a furat înregistrările.
Nu, v-am spus doar. Este bărbatul care era cu sora mea.
Trebuie să-l găsiţi înainte să fie prea târziu.
Cum să găsim pe cineva care n-a fost văzut de nimeni, nici măcar de tine?
Crespulo.
- L-a ucis pentru că era... - Nu sunt semne de violenţă.
singurul care putea să-l recunoască pe omul invizibil.
- Îţi şterge urmele. - Ce vreţi să spuneţi?
Soţul meu este în pericol!
- Liniştiţi-vă, doamnă! - lsaac!
Cheamă un doctor..
Avem nevoi de un doctor.
lsaac.
Procesul este ireversibil.
Cât timp mai am?
Nu ştiu... Poate câteva ore... zile.
Poate câteva săptămâni. Dar mai puţin de o lună.
Trebuie să găsim un donator şi să te operăm cât mai repede.
L-ai cunoscut pe prietenul Sarei?
Nu, nu l-am cunoscut.
Julia, ştiu că treci prin momente grele,
dar trebuie să te gândeşti la tine.
Te rog să eviţi stresul.
Şi nu-ţi forţa ochii. De acord?
Ivan. Ivan.
Un iubit?
Sara nu mi-a spus niciodată de nici un iubit.
Nu avea încredere în bărbaţi.
Spre deosebire de mine.
- Sau de tine. - lsaac nu m-ar fi părăsit, sunt sigură.
Asta cred toate femeile.
Şi eu am inventat o poveste când soţul meu m-a părăsit.
Nu-l suporta pe fiul meu, Angel.
Iar fiul meu era mai important decât orice altceva.
Apoi ochii au început să mi se degradeze şi am orbit.
Din fericire, Angel m-a îngrijit pentru zece ani,
până când m-am trezit într-o dimineaţă...
şi el nu mai era.
Fiul meu plecase.
Ce fel de fiu îşi abandonează mama oarbă?
A trebuit să ies cu o poveste.
Mă ţin de ea şi astăzi.
Atâta umilinţă! Îmi pare rău.
Alo?
Hotelul e automatizat complet. Nu există personal.
Oaspeţii se cazează printr-o maşină.
Au sunat de la bancă azi-dimineaţă să mă informeze despre o tranzacţie
cu cardul de credit al soţului dvs.
Am percheziţionat camera şi am găsit asta pe noptieră.
Julia, sunt lucruri despre soţul tău pe care nu le ştii.
Ţi-a ţinut ascunsă operaţia Sarei.
Pentru a mă proteja. Doctorul mi-a spus...
Doctorul n-a vorbit cu nimeni despre operaţie.
Cum de a ştiut soţul tău?
Inspectore, o patrulă tocmai a trecut pe la casa Sarei şi au observat lumină în interior.
lsaac?
Aşteptaţi aici. Nu vă mişcaţi.
lsaac?
Alo?
lsaac?
Julia!
La naiba! Trebuie să iei de aici.
Unde este? Rămâi calmă.
Unde-i uşa? Rămâi calmă.
Julia? Julia?
Inspectore! Este cineva aici. Inspectore!
Julia, linişteşte-te. Eu sunt.
Este cineva aici.
Ce se întâmplă?
Aprindeţi lanterna. Urăsc întunericul.
Te rog, spune ceva. De ce nu zici ceva?
Mulţumesc.
Salut.
Trebuie să afli ceva, Julia.
Soţul tău a lăsat o scrisoare.
I-am verificat scrisul şi nu este nici un dubiu.
Ascultă...
Sara şi lsaac au fost amanţi pentru şase luni.
Îşi cere iertare în scrisoare.
Asta explică numeroasele apeluri către ea găsite în mobilul lui.
Ai ştiut că sunt în contact în ultima vreme?
Gândeşte-te, Julia.
lsaac a insistat să ia înregistrarea video?
Probabil pentru că nu a vrut să-l vezi.
Apoi s-a întors la motel şi a decis că nu poate trăi fără Sara.
Îmi pare rău, dar totul se leagă.
Am găsit un donator. Te putem opera mâine.
Trebuie să semnezi aici.
Mulţumesc.
Linişteşte-te, Julia!
Linişteşte-te. Mai dormi un pic.
Bine, Julia... Totul a decurs bine.
Dar trebuie să avem grijă acum.
Ochii tăi trebuie protejaţi de lumină pentru două săptămâni.
Şi nu umbla la bandaje singură.
Dacă le dai jos prea devreme, nu vom mai avea soluţii.
Dar nu te nelinişti, vom avea grijă de tine.
Nu.
Prefer să merg acasă. Urăsc spitalele.
Ştiu, dar e imposibil.
- Ai nevoie de supraveghere. - Aş putea... merge la casa Sarei.
Cunosc locul destul de bine.
Julia, sincer, nu cred că e o idee bună.
Bine, dar dacă nu văd, eu nu pot simţi.
Bine, hai să facem aşa. Mergi la casa surorii tale.
Dar o asistentă te va vizita zilnic, bine?
Julia, şi mai este ceva.
Trupul soţului tău este încă aici. Mă pot ocupa eu dacă doreşti.
Nu.
Prefer să mă ocup eu.
Poţi ţine trupul până voi vedea din nou?
Vreau să-mi iau rămas bun de la el.
Să ne aşezăm pe canapea. Uşurel.
Continuă să mergi...
- Astea sunt lucrurile tale. - Mulţumesc.
- Ai grijă. - Nici o problemă.
Să aşteptăm până soseşte asistenta?
- Îmi poţi face o favoare? - Sigur. Despre ce e vorba?
Vreau să ştiu ce deschide cheia asta.
Orice ar deschide, nu deschide aici.
- Ai încercat fiecare încuietoare? - Da.
Mai aveţi nevoie de ceva?
Nu, mulţumesc.
- Poţi pleca. - Bine.
- Alo? - Salut.
Trebuie să fii Julia. Eu sunt Ivan, asistentul.
Scuze că am întârziat. Am fost prins în trafic.
Ţi-am telefonat, dar s-a întrerupt.
Aş fi preferat o femeie.
Dacă doriţi să-l sunaţi pe dr. Roman... Ce aţi păţit la mână?
E doar o zgârietură. Nu veţi mai simţi nimic mâine.
Voi pregăti cina şi voi curăţa un pic. Tu aşteaptă aici.
Apropo...
Ce să fac cu ochelarii?
Aruncă-i.
Cât timp ai mâncat, m-am familiarizat un pic cu casa.
Julia.
- Ce faci? - Scuză-mă. trebuie să plec.
Cât este ceasul?
Este ora 21.
În primele zile, vom pierde noţiunea timpului.
Îţi las câteva somnifere, pentru orice eventualitate.
Şi un pager.
Dacă doreşti să mă contactezi, apasă acest buton. Dă-mi mâna.
Uite, ăsta-i butonul.
Să mergem.
- Ce faci? - Trebuie să te duc în pat.
- O pot face şi singură. - Eşti sigură?
Eşti bine?
Bine, ai câştigat.
Du-mă în pat şi apoi poţi pleca.
Cine-i acolo?
Linişteşte-te. Linişteşte-te, iubito.
Sunt eu.
lsaac?
Cum se poate aşa ceva?
Nu spune nimic.
Mulţumesc.
- Ce faci? - Îţi scot bandajul ăsta murdar.
- Să mă vezi mai bine. - Nu!
Aşa, aşa.
Lasă-mă! Lasă-mă! Lasă-mă!
Nu opune rezistenţă, surioară. Suntem doi contra unu.
Nu mişca.
Nu, încetaţi!
Daţi-vă de pe mine!
Ivan. Ivan.
Julia, este totul în ordine?
- Cred că este cineva în casă. - Ce?
În camera de alături.
- Nu te mişca. Chem poliţia. - Nu, Ivan, Ivan.
Mai eşti acolo?
Trebuie să mă scoţi de aici imediat.
- Unde eşti? - În camera de oaspeţi.
E bine. Găseşte uşa şi ieşi afară.
Uşa din dreapta.
- E aici. - Linişteşte-te.
Balustrada este în faţa ta. Găseşte-o.
Bine.
Ţine-te de balustradă.
Coboară şase trepte până la primul palier.
Apoi mai sunt nouă trepte.
Julia...
- Sunt jos. Ce fac acum? - Urmează peretele până la uşă.
Cine eşti? Cine eşti?
- Ce se întâmplă? - Nu ştiu.
Ieşi din casă! Repede!
Nu sunt urme că cineva ar fi intrat în casă.
A fost cineva. Şi căuta ceva.
Îmi pare rău, dar nu pot face nimic altceva.
- Vrei să sun la spital? - De ce?
Poate n-ar trebui să te recuperezi aici luând în considerare prin ce ai trecut.
Nici tu nu mă crezi.
Doar spun că pe cineva în situaţia ta e normal să-l înşele simţurile.
Nu deschide ochii.
Îi poţi da drumul acum.
Ce este?
Ochii mei ar putea suferi deteriorări, nu-i aşa?
Nu, vreau doar să schimb bandajul şi am luat măsuri de precauţie.
Am făcut asta de sute de ori. Nu te teme.
Ştii, când aveam 20 de ani,
am avut accident de maşină şi am fost orb pentru două luni.
Şi ca şi tine acum, îmi imaginam lucruri şi aveam coşmaruri.
Şi am refuzat ajutorul asistentei.
Nu am putut suporta ideea de a deveni orb.
În final, mi-am recuperat vederea.
Dar în acele luni...
am înţeles cum e să trăieşti în întuneric.
Din acest motiv am devenit asistent.
M-ai făcut să mă simt mai bine.
Nu, nu. Sună la spital dacă nu mă crezi.
Julia, ştiu că eşti speriată, dar singura cale să scapi de teamă
este să lupţi.
Ce spui?
Mă laşi să te ajut?
- Ce s-a întâmplat? - Ai turnat pe lângă.
Încearcă să ajungi la uşă. Urmează zidul cu mâna...
Ia apoi vitrina...
Am avut suişurile şi coborâşurile mele.
Dar am dormit bine în ultimele nopţi.
Ivan a fost răbdător cu mine toată săptămâna.
Da, are mare grijă de mine.
Da, da.
Mulţumesc pentru telefon. La revedere.
- Pleci? - Da. E un pic cam târziu.
De ce nu mai rămâi un pic?
Nu mult.
- Încă ţi-e teamă? - Nu.
Nu-i vorba de asta.
Nu contează.
Bine, să prepar o cină specială pentru doi?
- Du-te la tv. Eu mă duc să gătesc. - Asta-i cam dificil de făcut.
Nu bei cam mult?
Sărbătoresc.
Ce?
Peste patru zile,
mi se vor scoate bandajele şi voi vedea din nou.
Totul va fi bine, Julia.
Ştii,
dacă operaţia nu va avea rezultat, nu mă pot plânge.
Am văzut tot ce mi-am dorit.
Care-i cel mai frumos lucru pe care l-ai văzut?
Ciudat!
Cât de ironic e că m-ai întrebat asta.
De ce?
Pentru că mi-am petrecut întreaga viaţă căutând planete invizibile.
Ochii mei au văzut lucruri uimitoare.
Da nimic nu se compară cu cerul din Sahara.
Acolo l-am întâlnit pe lsaac.
Am fost în aceeaşi excursie şi ne-am petrecut întreaga noapte...
contemplând cerul.
L-am întrebat: "Nu e cel mai frumos lucru pe care l-ai văzut?"
Iar el a răspuns "Da."
Când am întors capul
am realizat că el mă privea pe mine de ceva vreme şi am devenit agitată.
L-am întrebat...
"De ce nu te uiţi la univers?''
Iar el a răspuns: ''Nu trebuie să privesc în sus ca să o fac.''
''Pot vedea universul în ochii tăi.''
Şi ce s-a întâmplat?
M-am apropiat.
L-am atins.
Şi am realizat că şi el era agitat.
În acel moment a fost ca şi cum am devenit o singură persoană.
Şi am vrut să ştiu dacă şi el a simţit acelaşi lucru.
Şi el ce a spus?
Nimic.
Mi-a răspuns cu privirea lui.
De ce?
De ce m-a privit în acel fel? De ce?
- Preferi să n-o fi făcut? - Nu ştiu.
Când ai avut aventura cu Sara, am crezut că-i doar o indiscreţie,
dar jur că nu ştiu ce să mai cred.
Nu ştiu ce să mai cred.
Totul va fi bine, Julia.
Promiţi?
Promit.
Nu, nu pot.
N-o pot face.
Nu este corect.
- Ivan. - Nu spune nimic.
- Îmi cer scuze. - Nu ai de ce. Nu mai spune nimic.
Voi suna la spital şi voi cere să fiu înlocuit.
Asta vrei?
Dar tu?
Bine, mă întorc mâine şi...
Dacă nu, contactează-mă pe pager.
Ajutor! Ajutor!
Ajutor!
Linişteşte-te! Sunt Blasco, vecinul! Tatăl Liei!
Cheamă poliţia, te rog!
Linişteşte-te! Trebuie să bei ceva.
Nu, nu. Cheamă poliţia, te rog.
De ce să chemăm poliţia?
Să le mai povesteşti unul dintre coşmarurile tale?
- Ultima dată nu te-au crezut. - Nu. Era cineva la mine în pat.
Jur, de data asta e adevărat.
Şi ce a vrut? Să te violeze?
E fiica mea. Nu te teme.
Ţi-am spus să nu te mai furişezi!
Du-te în pat!
Şi închide uşa!
Domnule Blasco...
Puteţi suna acum, vă rog?
Sigur, sigur. Nu-ţi face griji.
Ciudat. Nu are ton.
Linişteşte-te.
I-au mobilul.
Nu are baterie. Îi ia câteva minute să să încarce.
Ia loc.
Ce ai spus?
Vrei ceva de băut cât timp aşteptăm?
- Ce spui? - Îmi puteţi da un pahar cu apă?
- Apă? - Da, am gâtul uscat.
Julia, unde te duci?
Hei!
Doamnă! Unde sunteţi, doamnă?
Doamnă!
Te rog, răspunde.
Ivan.
Te rog, răspunde.
Julia, ce este?
- Julia! - Ivan!
- Să mergem în casă. - Nu în casa mea.
- Julia, linişteşte-te. - Nu, casa mea nu e sigură.
Te rog, du-mă la tine.
Bine.
Bine, mulţumesc. La revedere.
Ce au spus?
Inspectorul Dimas începe serviciul la 7.
Odihneşte-te. Voi merge cu tine de dimineaţă.
Julia, nu voi lăsa pe nimeni să te rănească.
Poţi dormi în patul meu.
- Dar tu? - Am o saltea. Revin imediat.
- Nu, nu. - Revin imediat. Eşti în siguranţă aici.
Mă întorc într-un minut.
Ivan?
- Cine eşti? - Sunt Lia.
- Cine eşti? - Lia Blasco.
Nu te apropia. Cum m-ai găsit?
- Te-am urmărit. Eram prietena Sarei. - Am spus să nu te apropii.
Ascultă-mă, tatăl meu nu are nimic de a face cu asta.
- Tatăl tău m-a minţit. - Tata e singur, iar tu eşti fierbinte.
Nu te cred.
Eu am fost cea care a luat cheia şi te-am spionat.
- Tu? - Ai coşmaruri?
- Ce? - Şi Sara avea.
Visa pe cineva care îi scoate bandajul şi-i scoate ochii cu acul.
E un monstru pe stradă,
dar nimeni nu-l poate vedea pentru că se ascunde în întuneric.
A orbit-o pe Sara şi-ţi va face la fel şi ţie.
- Opreşte-te! - El este.
L-am urmărit şi am încercat cheia. Iar azi am văzut acele din nou.
- El este, Julia. Este asistentul. - Nu.
Ascultă-mă!
Chiar crezi că lsaac s-a sinucis? Te iubea.
- A iubit-o pe Sara mai mult. - Nu au vrut să te îngrijorezi.
De asta nu ţi-au spus. Sara mi-a spus.
lsaac a lăsat o scrisoare de adio. Lasă-mă.
- Monstrul l-a forţat s-o scrie. - Monştrii nu există. Ajunge!
Ăsta da.
Colecţionează fotografii.
Peretele lui e acoperit cu fotografii cu tine şi Sara.
- Ţi-a scos ochii din ele. - Lia, ajunge!
Lasă-mă în pace!
Ce faci?
Foloseşte cheia dacă nu mă crezi.
Cheia. Unde este cheia?
- El a luat-o. - Nu, tu ai luat-o.
- De ce eu? -Nu ştiu. Să-ţi protejezi tatăl.
- El e. Nu-i spune că sunt aici. - Lia. Lia.
Ivan?
Julia, ce faci?
Sunt neliniştită.
Îţi fac un ceai.
Te va ajuta să te linişteşti.
- Ivan... - Da?
Nu găsesc cheia. E singura dovadă care-l incriminează pe Blasco.
Tu ai luat-o?
- Probabil ai scăpat-o. - Te rog, dă-mi-o.
Ţi-o ţin eu. Eşti tare neliniştită.
Îţi fac un ceai. Ia loc şi linişteşte-te.
Minte. Cheia era la el.
- Trebuie să ieşim de aici. - Nu vreau.
- Nu mă crezi? - E imposibil. E asistent.
Fir-ar! E încuiat.
- Julia! - Da?
- Vrei zahăr? - Două linguriţe, mulţumesc.
Vrea să te sedeze şi să te orbească.
Ce spui?
- Îţi poţi scoate bandajul? - Nu. De ce?
Atunci nu putem ieşi pe fereastră. Trebuie să iau cheia.
Scapă de el şi aşteaptă-mă în baie.
Ţine.
Te duc în pat şi aştept să adormi.
Trebuie să merg la baie.
Bine.
Mulţumesc.
- Julia, totul e în regulă? - Da. Ce a fost zgomotul ăla?
Nu ştiu. Şi eu l-am auzit.
Am crezut că ai păţit ceva.
- Grăbeşte-te, ţi se va răci ceaiul. - Ies imediat.
Lia, te rog.
Au mai rămas patru zile. Doar patru zile.
Patru zile, patru zile.
Julia, trebuie să cobor. Eşti bine?
Da, ies imediat.
Lia.
Ce faci aici?
De ce plângi?
Te rog, răspunde-mi.
O fată pe nume Lia a venit să mă vadă.
Fiica lui Blasco.
Şi m-a neliniştit.
- De ce ţi-ai scos bandajul? - Nu puteam vedea nimic.
Mi-a spus lucruri oribile despre tine şi mi-a fost teamă.
Despre mine?
Nu mi-ai face rău niciodată, nu-i aşa?
Nu.
Trebuia...
Trebuia să-ţi văd faţa ca să ştiu.
Şi ce vezi?
Nimic. Nu văd nimic.
Eşti sigură că nu vezi nimic?
Uneori ochilor le trebuie timp să se adapteze.
Operaţia n-a mers.
Îmi pare rău, Julia.
Probabil fata te-a minţit pentru a-şi proteja tatăl.
Mâine... vom vorbi cu inspectorul şi totul se va sfârşi.
Nu. Nu.
Nu, te rog. Du-mă la spital acum.
- Acum, te rog. - Îl vom suna pe dr. Roman.
- Acum. - Julia, ascultă-mă.
Dr Roman?
Sunt Ivan. Îmi cer scuze că vă trezesc la ora asta.
Am o problemă cu Julia Levin.
Şi-a scos bandajul din greşeală.
Înţeleg. Îi spun acum. Mulţumesc şi-mi cer scuze.
Ce a spus?
E la o conferinţă.
Nu putem face nimic până săptămâna viitoare.
Atunci du-mă la alt spital.
Nu. Roman a spus că trebuie să te odihneşti.
- Vreau şi o altă opinie. - Julia, vătămarea a fost făcută.
Dar dacă nu faci ce-ţi spun, va fi ireversibilă.
Bine.
De ce te-ai ridicat?
- Ceainicul fluiera. - Mă ocup eu. Tu stai jos.
Ai grijă.
Bine.
E aproape gata.
Poftim.
Mulţumesc.
Ce este?
De ce faci toate astea, Ivan?
La ce te referi?
De ce-mi acorzi atâta atenţie?
Ce vrei de la mine?
Ei bine, Julia...
Când...
Când m-ai sărutat...
nu m-am aşteptat.
Nu m-am aşteptat, dar nu cred că nu mi-a plăcut pentru că...
pentru că nu e adevărat.
Am vrut să-ţi mai acord timp. Ai suferit destul.
Iar unele răni trebuie să se vindece.
Ce vreau să spun este...
că vreau să fiu cu tine.
Bea-ţi ceaiul.
Ai pus zahăr?
Aduc imediat.
Două linguriţe, nu?
Ca de obicei.
Gata?
Poţi veni cu mine, te rog?
- De ce? - Am nevoie de ajutor cu frigiderul.
Vino. Haide. Lasă asta aici.
Deschide frigiderul.
De ce?
Fă-o.
Deschide frigiderul am spus.
Mincinoaso.
Ţi-e frică?
Nu ştii ce e frica!
Nu ai nici ce-a mai mică idee despre frică!
Adevărata frică.
Frica de a fi ignorat şi respins.
Uită-te la mine. Priveşte-mă!
Nu ştii cum e să trăieşti în întuneric şi să te ascunzi în altă lume.
O lume a tăcerii, în care îţi măsori fiecare pas.
Mereu purtând hainele potrivite.
Făcând din glasul tău o voce, şi în acelaşi timp niciuna.
Iar ochii tăi, doi ochi sau niciunul.
Durează atât de mult încât devii o umbră.
Dar într-o zi afli că fetele oarbe ştiu că eşti acolo,
că respiri, că eşti încă viu.
Că le poţi oferi ochii tăi pentru ai lor, mâinile tale pentru ale lor...
De asta relaţia noastră este perfectă.
De asta...
trebuie să continuăm în acest fel.
Dacă nu eşti Ivan, cine eşti?
Unde mă duci?
Mă dor ochii. Ceva nu e în regulă.
Scoate-mi bandajul, te rog.
Te rog.
Te rog, scoate-l.
Te rog, mă dor ochii. Scoate-mi bandajul.
Taci!
Te implor.
Lasă-mă să văd.
A început din nou, nu-i aşa?
De data asta...
va fi mai intens.
Coboară din maşină. Trebuie să-ţi faci bagajele.
Deschide uşa, Julia.
Deschide nenorocita de uşă! Deschide uşa!
Deschide nenorocita de uşă!
Julia!
Cine-i?
Uşa principală e închisă?
- Tu eşti, Julia? M-ai speriat. - Este închisă?
Da, desigur. Ce s-a întâmplat?
- E un ucigaş în zonă. - Un ucigaş?
Trebuie să chemăm poliţia. Unde-i telefonul?
Acolo, în colţ. Sub tablou.
Nu te mişca.
Nu face zgomot.
- Ce se întâmplă? - Nu te mişca.
- El este. E aici. - Cine?
Nu te apropia, nenorocitule!
- Cu cine vorbeşti? - Cu un om care crede că-i invizibil.
A orbit-o pe Sara şi vrea să mă orbească şi pe mine.
- Mă sperii. - Nu te apropia.
Soledad, cheamă poliţia.
- Cheamă poliţia, repede! - N-o face, mamă.
Angel...
Tu eşti, fiule?
Da.
M-am întors acasă.
Această femeie spune c-o urmăreşti.
E nebună.
- Fiul tău este un ucigaş. - Taci. N-o asculta, mamă.
- Mi-a ucis soţul. - Minte.
- Mi-a ucis soţul şi pe Sara! - Taci.
- Cred c-a fost uşor s-o spânzuri. - Am iubito pe Sara.
S-a sinucis pentru că n-a fost capabilă să trăiască în întuneric.
Capabilă?
Nimeni nu-i capabil să se obişnuiască cu aşa ceva. Tu ai orbit-o!
Tu ai omorât-o!
- E adevărat, fiule? - Mamă, mamă. Mă cunoşti.
Am spus să nu te mişti.
Sună. Sună odată.
Ştiam c-o să te întorci.
Ştiam că vei realiza că poţi fi fericit doar aici.
Ţi-am spus că fără mine eşti un nimeni.
Chiar mai puţin de cât nimic.
Invizibil.
De când poţi vedea, mamă?
Dar tu eşti fiul meu şi nu voi lăsa pe nimeni să te ia de lângă mine.
Mamă, ţi-am pus o întrebare.
De când poţi vedea?
Angel, ce faci, fiule?
Ce faci, fiule? Nu, nu.
Nu, nu.
Linişteşte-te, mamă.
- Eu sunt. - Mamă, linişteşte-te.
Uite, mamă, lichidul ăsta atacă nervul optic fără să cauzeze durere.
Nu te teme. Şi acele astea sunt şi ele folositoare.
- N-o face, te rog. - Mamă, trebuie s-o fac.
- Băiatul meu! - Nu te teme.
Ce facem aici?
N-o voi folosi pe tine.
Nervul tău optic ar trebui să fie destul de distrus până acum.
Nu va mai dura mult.
- Nu se poate termina aşa. - Nu te teme. Nu te teme.
Nu te teme. Când va veni întunericul, voi fi alături de tine.
Ţi-am făcut bagajele.
Vom pleca departe şi nimeni nu ne va găsi.
Vom începe de la zero.
Nu mă atinge!
Nu mă atinge, nenorocitule.
Nu te voi iubi niciodată. Niciodată.
Mai bine mor.
- Nu mă atinge! - Asta vrei?
Nu mă atinge!
- Dă-mi drumul!
- Haide, fă-o!
Rămâi cu mine.
Fă-o. Fă-o.
Fă-o! Fă-o!
- Fă-o. - Nu pot! Nu pot!
Bineînţeles că nu poţi.
Chiar dacă n-o ştii... mă iubeşti.
Pentru că ştii că fără mine eşti un nimeni.
Iar eu sunt doar o umbră fără tine.
Julia, de ce ai închis uşa?
- Alo? - Inspectore. Sunt Julia.
Julia, te ascult.
Ascultă-mă pentru că asta e ultima dată când te sun.
- Linişteşte-te. - M-a închis în casa mea.
- Linişteşte-te, Julia. - Mă va omorî.
Dacă nu vii, va fi prea târziu. Trebuie să mă crezi. Te rog.
- Julia, te rog, linişteşte-te. - Mă asculţi?
Inspectore?
Julia!
Julia, poliţia! Asiguraţi scările şi holul.
Julia, eşti aici?
Sunt Dimas. Mă auzi?
- Julia, ce faci? - Taci!
- Ce se întâmplă? - Am zis să taci!
Îl vezi? Îl vezi, inspectore?
Poliţia! Lasă cuţitul! Pune mâinile pe cap!
Nu mă priviţi.
Nu mă priviţi, vă rog.
- Nu mă priviţi! - Lasă cuţitul!
Lasă-l!
Ce faci? Lasă cuţitul!
Voi orbi, nu-i aşa?
Cât timp mai am?
Vei orbi până în zori.
Vreau să-mi faceţi o favoare.
Ne puteţi lăsa un moment?
Ce s-a întâmplat cu ochii lui?
Ia donat.
Şi unde sunt?
Unde ar fi vrut.
lsaac, de ce?
Doamne, îmi lipseşti atât de mult.
Mi-ai promis.
Mi-ai spus că atunci când m-ai privit în ochi...
ai putut vedea întreg universul.
Încă îl văd.
OCHII JULIEI
SFÂRŞIT sub by horthy Los ojos de Julia (2010)