CA UN FIR DE PĂR ÎN SUPĂ
Traducerea şi adaptarea: Cdv5.RODVDSUBTITLING TEAM
ADAPTAREA PT DVD ***ROMANUL@RODVD***
- Asta face în fiecare zi? - În mod normal nu, sună mai puţin trist.
Acesta nu va funcţiona. Este prea deprimant.
Adio...
- Dl. Pierre Cousin? - Da, eu sunt. Mulţumesc.
- Mă scuzaţi domnule, un mic bilet. - Ah, înţeleg.
Aşa ceva s-ar putea întâmpla oricui.
- Păstrează restul. - Vă mulţumesc, domnule.
Adio, prietene!
Otravă.
- D-le Cousin, un apel telefonic pentru dumneavoastră.
Nu mai sunt aici.
- Este domnişoara Wanda. - Wanda? Wanda! Vin.
Vin.
De ce nu mi-ai spus?
Wanda, da, eu sunt, Pierre. Mă bucur să te aud.
Dragă Wanda. Ce?
Eu încă mai am scrisorile dvs. la mine.
Acum? Imediat? Voi fi acolo.
- Îmi miroase a gaze. - Gaze?
Gazul!
Dumnezeule, otrava.
Un antidot... lapte...
Lapte... Lapte!... Lapte!
- Aveţi ceva lapte? - Da, este lapte în frigider.
Aveţi...
... aveţi lapte? Lapte! Lapte!
Aveţi lapte?
Pot să mă servesc şi singur.
Simţiţi-vă ca acasă.
Mulţumesc, sunteţi foarte amabilă.
Scuzaţi-mă. Mă aşteaptă cineva.
Treceţi-o în contul meu.
Wanda, Wanda dragă, eu te văd... Eu trăiesc din nou...
- Ai scrisorile mele? - Scrisorile tale, întotdeauna...
- Iar acestea sunt ale tale. - De aceea mi-ai cerut să vin?
Ah, Wanda...
- O să-ţi explic mai târziu. - Cine e acest domn?
Poştaşul.
Ar fi fost mai bine.
Dacă vrei să te sinucizi, încerca altă metodă.
Sunteţi foarte norocos. Săptămâna trecută, am transportat cărămizi.
Ajutor! Ajutor! Ajutor! - Stai, vin eu.
Ajutor! Ajutor! Ajutor! - Un moment. Vin.
Aşteptaţi-mă. Vin. - Ajutor! Ajutor! Ajutor!
Ajutaţi-mă...
Unde eşti? Unde s-a dus?
Am prins-o. Mersi. Nu, s-a dus.
E cineva acolo?
Vino aici, aici! Pe aici!
Vino încoace, aici...
- Aşteaptă. - Pune piciorul...
Ajutor! Ajutor! Ajutor!
Secţia de poliţie.
- Scurt, dar uscat. - Vă mulţumesc.
Nu puteai pleca aşa.
- Poftim, cafeaua. - Sunteţi foarte amabil.
Cel puţin atât pot să fac şi eu.
- Ţine centura mea. - Oh, mulţumesc. - Şi ce o să faceţi fără ea. - Oh, am bretele.
Înainte de a te cunoaşte, am avut prejudecăţi cu privire la poliţişti.
- Oh nu, scuzaţi-mă. - E în regulă.
- Am greşit, eşti un om bun. - Mulţumesc.
Eu spun...
- În cazul în care vă este frig. - Scuzaţi-mă.
După dumneavoastră. Doar o verificare a identităţii.
Nu va dura mult timp.
Felicitări, domnule, Felicitări.
- Strada Brasion. Ce număr? - 22.
E amuzant.
- Sper că nu o veţi face din nou. - Nu, inspectore, mi-a fost prea frică.
- E bine? - Nici măcar o răceală.
Ce te gândeai? Eşti tânără, eşti frumoasă...
Nu, nu mai plânge aşa.
- Ai o batistă? - Vă mulţumesc.
Ţine...
- Bine, acum pot merge? - Inspectorul vrea să te vadă.
Pe mine? Pentru ce?
- Pentru o medalie. - O medalie. Ce medalie?
O medalie pentru că i-aţi salvat viaţa doamnei.
- Dar nu vreau... - O, câtă modestie!
- Sunt un pic grăbit. - Nu va dura mult timp. Staţi jos.
Vă place la circa noastră?
Trebuie să plec să răspund la un apel. A fost o plăcere să te cunosc.
- Şi mie mi-a făcut plăcere să vă cunosc. - Puteţi păstra centura mea.
Sunteţi născut în august, corect?
Sunteţi un Leu. Un leu superb şi generos.
Maestru al soarelui, orgolios, dominant, autoritar, crud. Daţi-mi voie.
Lobul occipital... ambiguu... lobul parietal... convulsiv...
Temporalul... dezvoltat Sferoidul... piramidal.
Jupiterian, dragul meu. Eşti un tip perfect pentru triumful jupiterienilor.
Degetul mic şi inelarul sunt normale.
Degetul mijlociu şi arătătorul sunt egale..
Muntele lui Venus hipertrofiat, iar linia vieţii, în spirală.
În spirală? Ce înseamnă asta?
100 de ani, dragul meu, vei trăi peste 100 ani.
- O sută de ani? Asta nu e bine. - Mai bine să te obişnuieşti cu ideea...
... în afara cazului în care cineva te va ucide.
Să mă ucidă? Mulţumesc.
Mulţumesc. Tocmai mi-aţi salvat viaţa.
- Ah, acolo erai? - Iar ai fugit?
- Nu mă atinge. - El a fost cuminte?
Mergem acasă.
Voi depune o plângere la ministru.
- Desigur, prietenul meu, haide, hai să mergem.
- Scuzaţi-ne. - Ne vedem data viitoare.
- Salut băieţi. - Nimic pentru mine?
- O agresiune. - Nimănui nu-i mai pasă.
- Mergem? - S-ar putea să am ceva pentru tine.
Asta e bine. Unde e cadavrul?
- Ea nu e moartă. - Tu nu eşti amuzant.
- Nu pot face nimic. - Plecăm acum?
Caroline Clément, artistă.
- Sună ca un clopoţel. - Marele premiu la Donville în 1955.
- Nu a făcut nimic de atunci. - Asta e bine.
Las-o baltă. Nu e interesant.
- Pierre Cousin, compozitor de muzică, şi el s-a sinucis?
El a salvatorul doamnei.
- Compozitor... nu ţi se pare cunoscut? - Nu, să mergem.
Ştiam eu. Eşti un idiot.
O să vă duc acasă cu maşina.
- Hei, haide. - Mulţumesc.
Nu vreau nici un jurnalist.
- Ea vrea să se sinucidă, fără jurnalişti? - Nu vorbi, fă poze.
- Ei bine? O chestiune de amor? - Nu e treaba ta.
Personal, nu-mi pasă, dar cititorilor noştri da.
Lăsaţi-o în pace. Credeţi că e amuzant?
Ea nu are noroc în cariera ei.
Asta e foarte bine. Haide, fă fotografii.
- Eşti nebun. - O cântăreaţă care nu vrea poze?
Poze!
Mulţumesc tuturor. Şi felicitări.
- Unde este acest Pierre? - A plecat.
E în regulă. Avem adresa lui.
- Haide, vino. - Încă o noapte albă.
Dacă ştiu acest cartier? Am trăit aici de 25 de ani.
Mi s-a spus că în acest cartier sunt criminali.
Aici, în Mont-Martre? Asta a fost de mult, domnule. S-a terminat.
Dacă doriţi să vedeţi unul, trebuie să vă duceţi în altă parte.
Ia-i banii.
Paolo.
Vreau să vă cer un mic serviciu.
Veniţi, intraţi, intraţi. O experienţă în spaţiu, doamnă?
Vino, domnule. Vă veţi bucura de ea.
Un criminal? Eşti un adevărat comediant.
Unii oameni...
Intraţi, intraţi. Intraţi, domnule, doamnă.
- Ai spus, că vrei să te omor? - Exact!
Scuzaţi-mă.
El şi muzica lui!
- Te deranjează muzica? - Nu, mă face să mă urc pe pereţi.
Ah muzica. Dacă aş putea alege, aş fi un compozitor.
- Am înţeles. - Cât de mult vrei să plăteşti?
- Pentru ce? - Pentru dispariţia ta.
Dispariţia? Ah da, scuză-mă.
- Şaizeci de mii de franci, bine? - Te tragi de şireturi cu mine?
- Nici un franc sub un milion. - Scuzaţi-mă. Nu am vrut să vă jignesc.
- Este pentru prima dată... - Ascultă...
- Frumos, nu? - Da...
- Ascultă, nu poţi să-mi dai un credit. - Noi nu dăm credit.
- Într-adevăr, nu? - Ei bine...
- Nu putem face o mică afacere? - Şi cum rămâne cu plata mea?
Nu mă puteţi ucide pe gratis?
Eşti nebun? Aş avea probleme cu sindicatul.
- Când aţi dori-o? - Chiar acum.
Faci mişto de mine?
Nu se poate improviza. Trebuie făcute pregătiri.
- Eu nu pot să aştept. - Găsiţi pe altcineva atunci.
Eu lucrez în mod legal.
- Bine atunci. - Sunt ocupat pentru următoarele două luni.
Am foarte mult de lucru. Va trebui să aşteptaţi.
- Ascultă! Nu este patetică? - Da, e patetică.
Îmi eşti simpatic. Când am timp, te voi ajuta.
- Bună seara, domnule. - Este special?
Special? Este cel mai bun din tot Parisul.
O mulţime de spectacole, striptease şi o petrecere surpriză.
Striptease la Calcuta striptease în Hong Kong...
Vă rog.
Vin Carte Rouge. Sunteţi un cunoscător!
- Aţi întrebat de mine? - Trebuie să fie o greşeală.
- Mereu la fel. - Nu, acest domn trebuie să se relaxeze.
Orchestra bea în sănătatea acestui domn.
Sunteţi prea bun.
- Nu, scuză-mă, trebuie să plec. - Dar domnule.
Petrecerea de-abia a început.
- Dacă preferaţi, aş putea pleca. - Tu eşti aici, acum...
- Doriţi să dansaţi? - Cu siguranţă nu.
Ah, e mai bine aşa. În felul ăsta putem sta de vorbă.
- Ce spuneţi, s-a înecat? - Nu...
- El este un erou. - Un erou?
- Vă vom explica mai târziu. Unde e el? - Nu ştiu.
- La ce oră vine de obicei acasă? - Nu ştiu.
- Artiştii nu au o rutină. - Dar ce noi avem?
- Vom veni din nou mâine. - Fă o fotografie.
- Au refuzat toţi! - Toţi, toţi, toţi.
- Eşti o persoană ciudată. - Tu nu ai inimă.
Eu?
- Eu caut. - Ce cauţi?
Partide.
- Ştiu pe cineva, Angelo. - Cine-i ăsta? Cine e Angelo?
Un prieten de-al meu, dragul meu.
- Ar trebui să fie încă la birou. - Nota de plată vă rog.
Mulţumesc.
Eu nu vă plătesc asta domnule.
- Deci, Juliette v-a explicat? - Da.
- Veţi face asta? - Nu.
- Nu există nici un motiv să te ucid. - 40000 franci...
Eu nu omor pentru bani, domnule.
- Eu ucid pentru onoare. - E din insula Corsica.
Dacă te porţi bine, mă port bine.
Dacă nu îmi arăţi respect, eu te ucid.
Mă respecţi, nu-i aşa?
Vezi? Scuză-mă, eu sunt ocupat.
- Eşti într-adevăr ghinionist, dragă. - Un moment...
Ce ai păţit?
L- ai văzut. M-a lovit. M- a lovit, pe mine!
Şi dacă mă enervez?
Ai nevoie de o corecţie.
Ăsta e nebun, băieţi. Dacă mai continuă în felul ăsta, ar trebui să fie închis.
Scuză-mă, am fost întrerupt. E rândul meu?
- Am făcut ce am putut. - Şi eu.
Aş dori să mai stau cu tine, dar trebuie să merg acasă.
- Bine, du-te. - Vei mai veni pentru mine?
Da, în viaţa viitoare.
Sunteţi un tip simpatic. Dacă vă răzgândiţi...
- Am auzit totul. - Nu e nimic de care să-mi fie ruşine.
- Pot să-ţi rezolv treaba. - Ce?
- Ţi-am spus că am auzit totul. - Ştii pe cineva?
- Da. - Cineva serios?
Foarte serios.
- Şi unde îl pot găsi? - Eu sunt.
- Doar ca... - Da...
- Nu s-ar spune. - Exact...
- Aţi auzit vreodată de Amedeu - Nu.
- Sunt foarte bucuros să te cunosc. - Aş spune...
- Eram pe cale să renunţ. - Aşa este viaţă, nu-i aşa?
- Să ne aşezăm? - Barman, dă-ne o băutură.
După dumneavoastră, vă rog.
Trebuie să recunosc că nu am prea mult curaj.
- Nici eu. - Scuzaţi-mă?
- Doar glumeam. - Lăsaţi sticla aici.
- Asta este carte mea de vizită - Ce să fac eu cu ea?
- Tu nu ştii numele meu şi adresa. - Aaa, aşa e.
- Aa, ăsta-i un cartier liniştit. - Da.
Şi când o să veniţi să-mi faceţi o mică vizită?
- Nu pot să vă spun, prefer să vă fac o surpriză.
- Promiteţi? - Da, desigur.
- Şi dacă vă răzgândiţi? - Chiar dacă mă răzgândesc...
Chiar dacă te implor să n-o faci, tot trebuie să mă omori.
- Am înţeles. - Bine.
- Totul e stabilit, atunci. - Ar mai fi de spus...
Ah da, scuză-mă.
- Ţine, 40, 3, 5, 6, 46 mii de franci. - Nu.
- Dar asta e tot ce am. - E mull prea mult.
- 30.000 franci, nici un franc mai mult. - Ia-i. De ce nu-i vrei?
Nu, nu mai mult de 30.000.
- Ia-i. Ultima mea dorinţă. - Bine, atunci...
- Pentru sănătatea dumneavoastră. - Îmi pare rău.
O tânără cântăreaţă salvată din apă!
Citeşte tot despre ea!
- Şi acesta este doar începutul. - Nu e rău deloc.
"Vocea ei sună atât de duios şi de neuitat."
- Ăsta e articolul meu. - N-ai auzit niciodată de mine.
Mulţumesc oricum.
"Eroul, Pierre Cousin, este un compozitor necunoscut."
Dacă nu greşesc, ziarele au publicat trei dintre melodiile sale.
- El continuă să scrie? - Din păcate, trei cântece slabe.
Acum se vor vinde bine.
Alo, da,... e France Dimanche.
Dă-mi-l mie. Eu sunt cel ce se ocupă de raporturile cu presa.
Salut, despre ce e vorba?
Ce? Glumeşti.
De prost gust, domnule. De foarte prost gust.
Da... da... da... Vă rog, nu insistaţi.
- Ce vroia? - Să-ţi facă o poză în costum de baie.
- Bine că l-ai refuzat. - Desigur.
În costum de baie... dar aşteptaţi... Acest lucru este perfect.
Poate altă dată. Eşti aşteptată într-o jumătate de ora.
- Cu siguranţă ar trebui să faci asta. - Dl Cousin ar trebui să fie şi el acolo.
- Să-l căutăm. - Viu sau mort.
Vin.
- L-am prins. - Amedeu...
Ei bine, domnule Amedeu...
- Ceva noutăţi în această dimineaţă? - Nu, domnule director.
- Totul este în regulă? - Da, totul e bine.
- Nici o greşeală, cât de mică? - Nu, domnule director.
- Mă iei peste picior? - Deloc, dl. director.
- Va respect. - Ajunge cu prostiile.
Ieri au lipsit 30.000 franci din casă.
Şi nu ne putem permitem aşa ceva, înţelegi?
- Exact aşa este, domnul director - Ei bine, explică-mi asta atunci.
Am găsit cei 30.000 de franci în această dimineaţă.
A fost doar o greşeală, o mică greşeală...
Domnule Amedeu, lucraţi de 8 ani ca şi casier principal.
Acest lucru nu este acceptabil. Noi nu tolerăm acest tip de greşeală.
Desigur, domnul director viaţa ta privată nu este treaba mea.
Dar, de la om la om, întreţii o dansatoare?
- O dansatoare? - Sau poate pariezi...
Domnule director, cum puteţi să credeţi aşa ceva?
- Am ajuns, toată lumea afară. - Dă-mi drumul.
Am pus mâna pe tine şi nu te vom lăsa să pleci.
- Am organizat o mică petrecere pentru tine. - Aceasta este La Belle Vie.
Şi acesta este doar începutul.
- Auziţi? - Da, şi ce?
Ăsta-i cântecul meu.
- Ce se întâmplă? - Nu citiţi niciodată ziarele?
- Nu. - Se vorbeşte numai de tine.
- Ce părere ai despre ea? - O s-o iau.
- Faci o afacere bună. - Şi tu la fel.
Vino aici repede, micuţo.
- Şi când o să înceapă? - Mâine-seară.
- Ai auzit caroline? Debutezi mâine. - Nu sunt pregătită.
- Atunci de ce ai încercat să te sinucizi? - Ea glumea doar.
- Iată omul. - Domnule Cousin, vino în braţele mele.
- Mulţumită mie, eşti un star. - Voi doi vă cunoaşteţi?
- Nu. - Cum nu?
- I-ai salvat viaţa şi nu o cunoşti? - Era întuneric.
Am vrut să vă mulţumesc.
- Nu ajungem nicăieri. Faceţi mai întâi publicitate.
- Publicitatea sunt eu. - Ai o idee?
- Las' pe noi. Nici o problemă. - Nici o problemă?
Dar, desigur. Eşti un geniu. Şi totdeauna v-am spus...
Tu întotdeauna mi-ai spus?
- Domnule, vreau să exprim toată recunoştinţa mea.
Acum nu este momentul potrivit. Vino aici.
Aici.
- Ce faci? - Ar trebui să arate natural.
Puteţi face mai mult decât atât. Aceasta este femeia vieţii tale.
Mai multă pasiune. Vă iubiţi reciproc.
Cam în felul acesta.
- Mă sperii. - 800 de cititori vor să vadă acest sărut.
E rândul tău.
Asta nu e bine. Este rău...
Fă o poză!
E bine aşa!
- Sunteţi gata domnilor? - Ajunge pentru ziua de azi...
- Perfect! - Sunt confuz.
- Aceştia sunt pentru tine. - Ce este asta?
- Un mic avans din contractul tău. 200.000 de franci.
200.000 franci?
- Uite, inca 100 de mii de franci. - Altă sută de mii?
Da, ştiu, nu e mult. Treci pe la biroul meu pentru restul.
- Pentru restul? - Eşti un mare compozitor.
Aha. În cele din urmă am fost apreciat.
- Era şi timpul Acum, pentru contract, domnule...
Dl Bouthillier.
- Puteţi discuta cu managerul meu. - Tu ai un...?
- Nu mă ocup niciodată cu probleme materiale. - În mod clar, eşti un geniu.
- Eşti bine? Nu ai trac? - Da, eu sunt bine.
Acesta va trece repede.
- Du-te acasă repede şi apucă-te de muncă. - Nu am o melodie.
- Dragul meu maestru, ai vrea să accepţi... - Ai un pian bun?
- Sper că v-a plăcut. - E extraordinar.
Este în natura mea. Sunt un optimist.
- Trebuie că aţi scris multe cântece de dragoste.
Ca toată lumea...
- Dar ştii, dragoste... - Nu eşti norocos în dragoste?
- Blazat, vrei să spui. - Serios?
Când eşti un artist ca mine, femeile vin şi pleacă.
- Eşti un om periculos. - Nu mai.
Vine o vreme când te saturi de inimi frânte.
- Cum aşa? - Nu pot să-ţi spun totul.
Recent, o femeie frumoasă... cum o chema?
Ea mă adora, mi-a scris în fiecare zi.
A trebuit să-i trimit scrisorile înapoi.
- Ce s-a întâmplat cu ea. - A devenit o epavă.
Pe mine nu mă sperii. Cred că eşti foarte prietenos.
- Iar eu te sărut. - Imprudent...
Amedeu...
Ooo, iată-te? Unde ai fost?
- M-a căutat cineva? - Asta-i bună.
Au fost o mulţime de oameni.
- Unul mare? - Cei care au venit aveau diverse mărimi.
- Nu, unul mare cu păr castaniu. - Stai un moment.
El tocmai a plecat. Trebuie să-l fi văzut.
- Chiar acum? - Numele lui e Amedeu.
El a spus că o să se întoarcă să îşi achite datoria.
- Se va întoarce? - Da.
Scuzaţi-mă.
- Plecaţi? - Da, o excursie de urgenţă.
- Şi poşta dumneavoastră? - Transmite-o mai departe.
- Către cine? - Bună întrebare.
A înnebunit.
Grăbiţi-vă, doamnelor şi domnilor.
Deci, e bine astăzi?
- Scuzaţi-mă. - Desigur, tocmai ai distrus totul.
Dragul meu Leu. Ştiam că te voi vedea din nou.
Soarele, Mercur, Pluto, am ştiut.
Ştiam că ne vom întâlni din nou.
- Îţi aminteşti de mine? - Da, de la secţia de poliţie.
Unul dintre prietenii mei a fost reţinut acolo din greşeală.
- Dar eu am relaţii. - Îmi pare rău, dar trebuie să plec acum.
Stelele vor ca noi să rămânem împreună.
- Mi-ar place asta, dar... - Pleci într-o excursie?
- Te voi însoţi. Încotro? - Nu ştiu.
- Bravo, să mergem. - Dar, nu...
Înţeleg. Poliţia e pe urmele tale.
- Nu, nu-i chiar aşa. - Nu mai spune nimic...
De poliţie se poate scăpa. Un cuvânt la ministru...
... şi vă vor lăsa în pace.
- Situaţia mea este deosebită. - Ai puţină încredere în mine.
Te voi ajuta. Ei nu vor putea să spună că o Balanţă nu a avut grijă de...
- ... un Leu. - O balanţă?
M- am născut pe 23 septembrie, după miezul nopţii la ora 5.
Ascunde-te, sunt ei!
Nu e timp de pierdut. Mergem la mine acasă. Vino.
- Frédéric, repede, acasă. - Acasă? Unde e asta?
Ca de obicei.
Dragul meu Leu, ai putea plăti tu? Eu nu am nici un ban la mine.
Oh, asta nu este o problemă. Poftim.
Ne pare rău, dar noi nu l-am văzut în seara asta.
Mulţumesc oricum.
Unde a plecat?
Nu vreau să vă deranjez.
Nu e nici un deranj. Apartamentul este imens.
- Şi puteţi sta atâta timp cât doriţi. - Nu ştiu cum să vă mulţumesc.
O să servim un pahar de whisky şi voi telefona ministrului.
- Cucu, iată-l. - Domnilor, vă salut.
- Deci, eşti supărat? - Vrei să mergem la o plimbare?
Vă avertizez, domnilor, răbdarea mea are o limită: ministrul a fost informat.
Da, da, desigur.
Domnilor, cred că asta trebuie să fie o greşeală.
- Cine-i ăsta? - Prietenul meu, leul.
- Lăsaţi-l în pace. - Leule, ne laşi în pace?
- Eu n-o să-l părăsesc. - Eşti un prieten adevărat!
Ce vrei?
- Nu vreau să mor. - Pardon?
Sunt un compozitor şi ei vor să mă omoare. Maine...
... Voi fi la televiziune. Înţelegi?
- Da, da, asta e clar. - Am plătit 30.000 franci...
... domnului Amedeu, pentru ca el să mă omoare.
- Da, desigur. - Iar acum mi-am schimbat hotărârea.
- Înţeleg. - Asta mă face să mă întreb...
De ce să nu vii cu noi?
- Am fost aproape de a propune acest lucru. - Casa mea este foarte...
... confortabilă. - Pentru că ai vrut să...
Da!
- Apă caldă şi rece la fiecare etaj. - Nu vreau să abuzez.
Nu, prietene, cu cât suntem mai mulţi, cu atât mai bine.
- Daţi-mi mie asta... vă rog. - Scuzaţi-mă.
E o greşeală.
E o greşeală. Sunt un compozitor celebru pe plan internaţional.
Iar sunt stropitoarea locală.
Este într-adevăr o greşeală.
Sunt un compozitor.
Trebuie să fiu mâine la TV. Dă-mi drumul.
La televiziune...
Aa... la televiziune...
Domnule Amedeu, nu trage...
Televiziune...
... nu trage!
Amedeu...
- Bună ziua, Pierre. - Bună ziua, dragă.
- Ai dormit bine? - Ce?
- Nu aşa de bine. - La fel ca mine.
Nu pot să cred ce se întâmplă.
- Ce aveţi la spate, în mâini? - Mâinile mele?
- Ah, ţine. - Eşti un dulce.
E doar ceva neînsemnat.
- Pentru ce e această valiză? - E...
- Te duci într-o călătorie? - Da.
Nu chiar.
Ei bine, nu imediat, dar s-ar putea.
- Nu se ştie niciodată, înţelegi? - Nu.
Nu înţeleg.
Aşează-te puţin.
Şi acum adevărul. Sunt sigură că e ceva ce îmi ascunzi.
- Nu, absolut nimic. - Ce s-a întâmplat, micuţul meu Pierre?
- Caroline, nu mă simt bine. - Este chiar aşa grav?
- Da. - Doamne, ce s-a întâmplat?
- Acest lucru poate fi discutat doar între bărbaţi.
- Mie poţi să-mi spui orice. Sunt prietena ta.
E o poveste lungă şi implică şi secrete ale altor persoane.
- Vreau să ştiu. - Sunt urmărit.
Vor să mă ucidă. Să mă omoare.
- Cine anume? - Cineva din lumea interlopă.
- Din lumea interlopă? - Da.
- Un criminal. - Pierre, trebuie să facem ceva.
Bună dimineaţa, încă nu sunteţi gata?
Haideţi, repede. O să întârziem.
Nu aveţi nevoie de aia, pentru televiziune.
Haide, Caroline, grăbeşte-te.
- Cine e acest Amedeu? - Ei bine, e...
Stimaţi telespectatori, suntem pe cale de a vă prezenta un cuplu necunoscut până acum.
S- au întâlnit într-un canal.
Toată lumea vorbeşte despre ei. Sunt deja celebri.
Cântăreaţa Caroline şi compozitorul Pierre Cousin.
Managerul lor este Ferdinand Bouthillier.
- Suntem foarte fericiţi... - Un cântec marca Bouthillier.
Bine, bine. Spune-mi, Pierre Cousin...
Ce ai căutat în canal în noaptea când v-aţi întâlnit?
El a trebuit să gândească. Avea nevoie de inspiraţie.
- Foarte fascinant. - El e un mare artist.
El a fost în grija mea de 20 de ani.
Eforturile lui au fost răsplătite în cele din urmă.
Caroline Clément, de la incidentul de la canal...
.. voi aţi devenit inseparabili.
Şi în seara asta debutezi la un club din Mont-Martre.
În La Belle Vie, Strada Pigalle, nr. 19. Este o idee bună...
... să veniţi să aruncaţi o privire.
Sper, dle Cousin, că o să interpretaţi, pentru telespectatorii noştri...
- ... unul din cântecele dumneavoastră recente. - Dar, bineînţeles.
Cu plăcere.
- Ăsta e un client de aseară. - Un client?
- Nu mi-ai spus despre el. - O mică afacere. Am renunţat.
- Bineînţeles. - Ce-ai spus?
Am spus "bineînţeles"! Ce vroia?
Treburi între bărbaţi... nu te-ar interesa.
Nu mă interesează? Eu pun mâncare pe masă.
Ai şi tu odată un client celebru.
- Nu ştiam cine era. - Acum ştii.
Fă-mi o favoare şi găseşte-l pe domnul ăla.
- Nu ştiu unde este. - În seara asta, el va fi în..
... La Belle Vie. Desigur, nu ai auzit de asta.
Trebuie să-mi cer scuze?
Vreau să-i spui că eşti de acord cu afacerea.
- Da, dar... - Ai înţeles?
Da. O să mă duc.
Taci din gură acum. Nu pot să-i ascult muzica.
Ar fi trebuit să-mi fi spus că este celebru.
Cântă foarte bine.
- Linişte, bine? - Nu-l recunoşti?
- Cine-i ăla? - El te-a lovit.
- Aseară, îţi aminteşti? - Ce-ai spus?
- Are dreptate. El e. - Da, poate.
Dar, fiind lovit de un idiot nu conta.
- Dar acum el e foarte faimos. - Şi, ce-i cu asta?
Poate că acesta este momentul să i-o întorci.
El m-a lovit de două ori.
Ei bine, înţelegi?
Acum o vom asculta pe marea speranţă, Clément Caroline.
În exclusivitate, o ediţie marca Ferdinand Bouthillier.
Care sunt proiectele tale viitoare, dragă Caroline?
Să cânte împreună cu Pierre Cousin, desigur.
- E ceea ce vreau cel mai mult. - Ţi-am spus eu...
Să ascultăm...
Domnişoară, nu aveţi o carte de telefon?
- Caroline, bravo, bravo! - Vestea cea mare!
- Opereta voastră a fost acceptată. - Ce?
Ar trebui să semnăm imediat. Nu le lăsaţi timp să se gândească.
- Pierre, ai grijă. - Nu e nici o problemă.
- Le putem rezolva. - Ne vedem diseară.
- Domnule. - Domnişoară.
- Cu dl Cousin, vă rog. - El nu e aici.
Ah, atunci este o problemă. Am nevoie să vorbesc cu el urgent.
- Sunteţi domnul Amedeu? - V-a spus despre mine?
Ştiu că nu trebuia să-mi spună. Intră. El se va întoarce curând.
- Nu vreau să deranjez. - Deloc. Ştiu despre ce e vorba.
- Ah. - Ei bine, numai puţin.
- Asta e jenant. - Vă rog să luaţi loc.
- Dar e... - Da, o să vă aduc ceva de băut.
- Nu vreau să deranjez. - Nu deranjaţi deloc.
Dl Cousin, va fi aici în orice moment.
El se ascunde foarte bine. Am fost pe cale să renunţ.
- Să renunţaţi? - Dar nu ar fi corect.
Vreau să rămân în relaţii bune cu el.
- Ah, sunteţi prea amabilă. - În sănătatea dumneavoastră.
La Belle Vie.
Nu, domnule, regret, nu mai sunt locuri.
Scuzaţi-mă, domnule inspector. Vă rog, urmaţi-mă.
Domnişoara Clement încă nu răspunde, domnule.
Ceva e în neregulă.
- E în regulă. - Oh, taci din gură.
Ea deja se comporta ca o celebritate.
- Ea este una. - Dar, în noaptea de premierei?
O Voi suna eu însumi.
- Ai o invitaţie? - Nu, dar am un permis.
Dispari!
- Nu, domnule, nu avem locuri, regret. - Nu avem nevoie de tine.
- Domnule, nu ai maniere? - Ascultă la ceea ce spunem.
Dragă, mă bucur să te văd. Nu îţi aminteşti de mine? Ce s-a întâmplat?
- Dacă ai şti ce mi s-a întâmplat... - Tot mai vrei să mori?
- Nu, nu mai vreau. - Ei bine, atunci?
Ultima noapte in care ne-am văzut, am găsit pe cineva...
- ... care o să mă omoare. - Spune-i doar că ţi-ai schimbat...
- ... gândurile. - Nu ştiu unde este.
- Care e numele ucigaşul lui tău? - Domnul Amedeu.
- Eu nu-l cunosc. Cum arată? - Un tip înalt, zvelt.
Cum adică, draga?
- Slab. - Slab? Nu-ţi fă griji atunci.
- Pierre, Caroline a sosit. - Scuză-mă.
Du-te la prietenii tăi. Voi fii cu ochii pe tine.
Este o ruşine. Îmi place de el.
- Permiteţi? - Da, desigur.
E plăcerea mea.
Localul e plin!
- Nu ştii să citeşti? - Tu poţi?
Promiţător!
Angelo, frumos din partea ta că ai venit.
Da, sigur. El este aici?
Da, e aici. Nu aveţi de gând să-l omorâţi, nu?
Stai departe de chestia asta.
Repede, domnişoară. Începeţi în 4 minute.
- Sunt nervoasă. - Din cauza mea?
- Totul e aranjat. - Ce anume e aranjat?
- Amedeu. - Amedeu?
O să-ţi explic mai târziu. Trebuie să ne scăpăm de cadavru.
Cadavru?
Deschide! Mă sufoc!
Avem deja 5 interviuri pentru mâine dimineaţa.
Şi trei înregistrări radio. E fantastic.
- Ei bine? - Încântat.
Domnilor, în sănătatea dumneavoastră.
- Veniţi aici des? - Nu.
- Ieşiţi des? - Ca toată lumea.
- Viaţa bună! - Poţi să spui din nou asta.
- Dle Cousin, veşti bune pentru tine. - Imposibil.
Dl Tony spune că afacerea dumneavoastră se va face.
Cum?
- Ce mai aştepţi? - Trebuie să mă întâlnesc cu un client.
Nu mai pierde timpul.
Nu spuneţi asta, domnule Emile.
- Deţii o fabrică? - Nu.
- Fructe şi legume? - Total greşit.
- Porci? - Dacă aşa le spui tu.
Vreau să discut ceva cu tine mai târziu.
Pentru poză, dle Cousin.
Zâmbeşte, omule. Nu eşti la o înmormântare.
- Ai propriul magazin? - Nu, nu chiar.
De fapt lucrez la omucideri.
Asta e ciudat. Noi nu te cunoaştem.
- Comisar D'Argent, brigada teritorială 30. - Ah.
- Eşti... - Da, sst.
- Sunt sub acoperire. - Ah, eşti...
În misiune oficială. Eu trebuie să înmânez o medalie de...
Ah, aşa sună mai bine. Şampanie!
- Ah nu... - Da, în contul meu.
Ei bine, atunci...
- Aveţi o invitaţie? - Ah nu, eu nu...
- Eu nu... Eu am... - Intraţi, domnule, intraţi, intraţi.
Şi ăsta o fi cineva.
- Domnul Cousin este aici? - Dl Cousin?
Desigur, domnule, desigur.
- Sunteţi domnul Amedeu? - Sunt destul de bine cunoscut.
- Daţi-mi asta. - Permiteţi-mi.
Un moment.
- Ce să fac cu el? - Nu ştiu.
Dă-mi numărul tău de telefon şi o să vin să-l iau.
- Ah, e frumos. - Cu siguranţă este.
- Acesta este cu adevărat o muzică frumoasă. - Îmi aminteşte de o duminică.
- Sunt foarte impresionată. - Femeie proastă.
Maestre, muzica ta mă emoţionează cu totul.
- Pierre, trebuie să mergem pe scenă. - Stai. Mă întorc imediat.
- La numărul 112, repede. - Dar...
Acesta este locul cel mai liniştit din întreaga clădire.
- Dar Pierre... - Scuzaţi-mă.
- Dle Amedeu... - Bună seara, domnişoară.
Intraţi.
- Ah, draga mea, aş vrea să... - Nu e momentul potrivit.
- Vor să-l ucidă pe Pierre. - Să-l ucidă?
Trebuie să spunem acest lucru poliţiei.
Te-am găsit foarte greu.
Dar am vrut să-ţi înapoiez banii. Ar fi adus ghinion.
- L-ai văzut pe Pierre? - Nu.
- O să-l omoare. - Ai auzit asta?
- Nici o problemă, pot face mai multe poze. - Asta va fi bine.
Ai de gând să mă mai tratezi mult ca pe un idiot?
Dacă aş fi în locul tău, aş plăti...
Mă bucur că nu am acceptat să te omor.
Aşa un compozitor. Muzica ta mă face să plâng.
- Ritmul este perfect. - Destul cu asta.
- Cât plăteşti pentru că m-ai lovit, de două ori?
L- ai lovit?
- Da. - Şi tu ceri bani pentru asta?
- Pentru că ai fost lovit? - Nu te băga în asta.
Să-ţi fie ruşine! Ar trebui să-i mulţumeşti.
Eşti un prost. Ar trebui să fii mândru că acest om te-a lovit.
- Pierre Cousin, marele compozitor. - Pe tine în mod clar nu te-a lovit.
- Pe mine? Aş fi fost mândru. - Dacă doriţi...
Ai văzut? Şi pe mine m-a lovit. Nu e nimic între prieteni.
- Mai îmi dai una? - Desigur.
El chiar m-a lovit acum. Ai înţeles?
Oricine se atinge de omul acesta, este mort, ai înţeles?
O să plătească pentru asta.
Fă fotografii.
- Ştii o ieşire? - Ai încredere în mine. Să mergem.
Pe acolo.
Scuzaţi-mă, domnule director.
Nu mai mişca.
Zâmbeşte.
Pe aici.
Sticla, vă rog.
Încă o sticlă.
Pachet complet de... Striptease...
Poze, poze, poze.
Suntem în siguranţă.
Putem ajunge la ieşire.
Vă acordăm această medalie pentru că aţi salvat viaţa lui Caroline.
Aţi fost foarte curajos.
Aţi dovedit, că sunteţi un bun cetăţean.
Am autoritatea şi este plăcerea mea să vă ofer această medalie.
Sunt foarte fericit să vă dăruiesc această medalie, premiu pentru un mare curaj.
Scuzaţi-mă.
Micuţul meu Pierre.
Acum e bine.
Încă una pentru mine.
Scuzaţi-mă.
SFÂRŞIT
Traducerea şi adaptarea: Cdv5.RODVDSUBTITLING TEAM