Actiunea si personajele din acest film sunt imaginare.
Orice asemanare cu nume sau fapte reale este o pura coincidenta.
- A explodat toata incarcatura? - Da, nu mai exista nici un risc.
Se apropie de craterul facut de explozie.
Ce face acolo, pentru Dumnezeu?
Jansen!
HIBERNATUS
- Incet. - In regula.
Luni, 2 Februarie.
Expeditia franco-daneza, condusa de profesorul Jansen si capitanul Lecau,
descopera in partea extrema a nordului Groenlandei
corpul unui om foarte bine conservat intr-o bucata de gheata.
Marti, 3 Februarie.
Cateva bucati din cargoul "La Galand", disparut in largul Marii Spitzberg in 1905,
sunt gasite aproape de corpul necunoscutului.
Modelul incaltamintei necunoscutului, corespund cu data naufragiului.
Corpul "Omului Congelat" este prizonier al ghetii de 65 de ani.
Sambata, 7 Februarie.
Un elicopter al expeditiei, va transporta chesonul izoterm
continand necunoscutul din blocul de gheata.
Poti sa-l ridici!
In direct de la spitalul Polyken
unde vom asista la conferinta de presa a profesorului Eduard Loriebat,
specialist in criogenie.
Profesorul Loriebat asistat de profesorul Barkoff,
care conduce sectia psihiatrica a spitalului,
sunt acum in fata jurnalistilor veniti din lumea intreaga.
Doamnelor si domnilor.
Sunt acum in masura sa va confirm anumite nemultumiri,
pe care nu le-am putut impiedica, ca sa circule.
Dupa 36 de ore de revitalizare progresiva,
Dr. Barkoff si eu am constatat reluarea activitatii cardiace.
- Dar este fantastic, nu-i asa? - Da, e nebunesc.
Nebunie!
De cateva ore metabolismul a intrat in normal.
In momentul in care va vorbesc pacientul este fiziologic, in viata.
- Draga mea, draga mea... - Este o nebunie.
Domnule profesor, pentru a explica aceasta unica supravietuire
care este punctul dumneavoastra de vedere personal?
In anul 1905 cargoul mixt "La Galand" transporta cateva tone de glicerina.
In momentul coliziunii cu un aisberg
este probabil ca hibernatul a fost acoperit de acest produs
si pus in situatie de congelare rapida.
Glicerina a protejat structurile celulare, evitand coagularea.
Dar este formidabil, nu gasiti?
Cum? Ascultati, gasim in gheata trupul intact al unui om disparut de 65 de ani,
facem tot posibilul si il readucem la viata.
Si asta nu este interesant?
Bine.
Dragi prieteni, sa revenim la problemele noastre.
Director al unei firme franceze de ambalaje de mai bine de 25 de ani
nu am urmarit decat un singur scop.
De a respecta si a servi pe bunii si fidelii mei clienti.
De asemenea...
As dori ca marfa noastra pariziana sa fie...demna de piata Europeana.
Ar... trebui !
Ar trebui ca firmele franceze... Treci!
... trebuie ca firma franceza de ambalaje... sa devina, maine...!
... sa devina maine, una a viitorului.
Cred ca ar fi bine sa urmam exemplul, domnului Crépin-Jaujard.
In intreprinderile caruia se dezvolta tehnica ambalajelor franceze.
Stimati prieteni.
Nu este numai o onoare, dar este si o mare bucurie pentru mine,
de a putea anunta cu ocazia acestei modeste inaugurari
viitoarea logodna a lui Evelyne, fiica domnului Crépin-Jaujard,
cu micutul meu Didier.
Dragul Didier, care este fiul scumpilor mei prieteni Tartass,
care au putut, care au stiut...
care au inteles... care au simtit.
Cum as putea spune?
Cum voi, ati spune?
- Este dificil de spus. - Imi puteti spune maine.
Priviti, ce pereche minunata.
In sanatatea voastra, copiii mei.
Si fiti fericiti. Daca nu acum, poate mai tarziu.
Da, stiu... stiu, casatoria este actiune serioasa... fara implicatii din exterior...
Draga domnule avocat, decoratia.
- Legiunea de Onoare. - Da, Legiunea de onoare.
- Este rezolvata. - Multumesc, domnule avocat.
- Si cand o voi primi? - Saptamana trecuta.
- Oh, nu inteleg. Cand o voi primi? - Saptamana trecuta.
Nu, pe a mea am primit-o, saptamana trecuta.
Dar nu intelegeti? Pe a mea, cand o voi primi?
Nu mai este mult. Este iminent.
Dar nu se poate maine.
Charles!
- Doriti ceva? - Nu. Ce este asta?
- Asta este Legiunea de Onoare. - Este a lui!
- Cine i-a dat-o? Dumneavoastra i-ati dat-o! - Nu, nu.
- Pleaca. - Multumesc, domnule, raman dator.
Numai astept pana maine.
Asta nu, este a mea!
Hubert, dar ce faci scumpul meu?
- Imi permiteti ca sa-ti spun Hubert? - Da, va rog.
Este totul minunat, cu adevarat minunat.
Ati reusit cu transformarile, va merge perfect.
Si veti vedea. Impreuna vom realiza lucruri mari.
De care vor profita copiii nostrii.
Ma gandesc totusi la acest om.
Hibernarea, dupa 65 de ani de somn. Totul pare fantastic.
- Este chiar inspaimantator. - Dar, de ce?
- De ce? Este un batran de 85 de ani. - Da, ai dreptate.
Este un batran de 85.
Asteptati, presupunand ca are descendenti.
Veti vedea ce figura vor face nepotii care sunt mai batrani ca el.
Va dati seama ce circ.
Mai ales, pe capul cui va cadea.
Ei sunt... paf!
- Domnule! - Da?
A venit politia, domnule.
- Ce spui? - A venit politia.
- Unde? - Acolo.
- Domnule. - Domnul Tartas?
- Da, eu sunt. - Am o instintare pentru d-voastra.
Da, am aflat, multumesc.
Uitati-va, Ministerul de Interne, Secretariatul General. Totul e pregatit.
Domnul Tartas, va rog. Domnul Secretar General va asteapta.
- Domnule Secretar General. - Draga domnule Tartas.
- Ce onoare. - Va rog, poftiti.
- Luati loc. - Multumesc.
Cred, domnule, ca aceasta convocare v-a surprins.
Nu ma asteptam la o asemenea onoare, d-le Secretar General.
Bineinteles, ati auzit vorbindu-se de "hibernat".
Da, totusi... Nu inteleg, ce...?
Va intreb, daca ati auzit vorbindu-se de "hibernat".
- Da, ca toata lumea. - E bine, "hibernatul" a fost identificat.
Foarte bine.
Dar nu vad, care este legatura cu mine, domnule Secretar General.
Dumneavoastra cunoasteti familia "hibernatului".
Este o familie apropiata. Foarte apropiata.
Foarte apropiata? Ma intrigati. Ce familie?
A dumneavoastra, domnule.
- A mea? - Da, domnule.
Domnule Secretar General ma numesc Hubert Barere de Tartas.
Imi cunosc stramosii dupa nume, prenume, pre-prenume pana la Ludovic al-VIII-lea.
Unii au cazut pe campul de lupta impotriva barbarilor,
altii au murit in mod natural in castelul lor, dar va pot garanta
nici un Barrere de Tartas nu a murit congelat la Polul Nord.
Dar, domnule. "Hibernatul" nu este un Tartas.
Se numeste Paul Fournier.
Fournier. Acest nume nu va spune nimic?
Fournier, este un nume comun.
Sotia dumneavoastra nu este un Fournier?
Nu cred ca este posibil,doar nu pretindeti, d-le Secretar General,
ca "hibernatul" este ruda cu sotia mea.
Ii sunteti bunic, domnule.
- Ma scuzati, sunt ce? - Bunicul sau.
Domnule Secretar General, iubesc umorul, dar am oroare de anumite glume.
Domnule, apartin unui loc in care foarte rar se fac glume.
Ce sansa pentru tara noastra, nu-i asa?
Daca "hibernatul nu moare, s-a facut cea mai mare descoperire din toate timpurile.
Supravietuirea! Ce spuneti?
Profesorul Loriebat, care are toata increderea noastra, va asteapta impreuna cu doamna la spital.
- Edmée! Ce faci aici? - Semnatura, d-le. Cecul saptamanal.
Edmée! Edmée, pentru Dumnezeu!
- Ce-i? Nu mai urla asa! - Semnatura.
Poftiti, semnati acolo.
Ii spuneam domnului, ca doamna trebuie sa semneze.
- Iata si semnatura. Multumesc. - Va rog sa ma iertati.
E necesar, doamna trebuie sa semneze, este normal ca...
Haide, mai repede! Asculta!
Doar tu stii, unde iti este bunicul?
Spune-mi, unde iti este bunicul ?
- Care? - Bunicutul Fournier.
Ce intrebare ciudata.
Hubert, dar a murit de mult.
- Mort in timpul voiajului. - Unde?
Cred ca la Dampierre.
- As vrea, ca sa fi sigura. - Dar Hubert, ce s-a intamplat?
- Deci? - Eram mica, cand mama a murit.
Si am fost la cimitir o data sau de doua ori.
O eroare este totdeauna posibila. Sa mergem la cimitir!
- Nu! Dar porumbelul meu... cine vrea sa stie? - Eu vreau sa stiu, eu!
- Deci unde este? - Nu-mi mai amintesc.
- Dar aminteste-ti. - Poate pe acolo.
Atunci sa megem.
- Nu, nu este aici, era pe o alee. - Alei sunt peste tot.
Asculta scumpa mea. Tu vei cauta pe acolo, iar eu voi cauta pe aici.
Nu, nu...
Hubert! Am gasit!
Asteapta!
Bunica Fournier este aici.
Dar bunicul ? El nu este aici, ea este singura!
Este singura...
Bunica era vaduva, bunicul este in alta parte.
- Bine dar esti sigura, trebuie sa fim siguri. - De ce sa fi sigur?
- Vrei sa iti spun unde e bunicul? - Da?
Este intr-un cub de gheata! Si de 65 de ani sta in gheata.
Nu-ti spune nimic 65 de ani, gheata?
- Vrei sa spui ca "Hibernatul"... - Da, asta am avut de spus.
Mami, bunicul s-a intors.
- Hai sa mergem, scumpa mea. - Da, da, vin.
Este pui in frigider, scumpule. Sofie se va ocupa de tine.
Daca ai stii, cat sunt de nerabdatoare, de a face cunostiinta cu bunicul.
Edmée!
- Edmée! Unde-i maica-ta? - In garaj.
Priveste, uite-ti stramosul.
- El este? - El este stramosul. - Arata bine.
- Uite, stramosul, Sofie. - Nu arata rau.
Te rog sa te ocupi de micut, si sa fi mai serioasa.
- Cu placere, domnule. - Edmée!
Ce vrea si batranul?
Da, domnule?
Am auzit, ca Paul s-a intors.
- Care Paul? - Paul Fournier.
Nu incepeti, lasati-ma in pace. Nu stiu nimic, nu cunosc detalii.
- Dar este vechiul meu prieten. - Nu ma intereseaza? Nu voi spune nimic.
- Nu spun nimic. - Cum arata, este bine?
- Lasa-ma, lasa-ma sa plec. - Dar nu stau in fata masinii, puteti pleca.
- Ba da, ma tineti pe loc. - Doar daca era in fata.
- Da, dar nu se indeparteaza. - Dar nu va retin de loc.
Lasa-ma sa plec!
Si totusi este un vechi prieten.
Vom intra acum intr-un mediu steril.
Doamna.
Si nu uitati ca cel mai mic soc poate compromite nu numai starea psihica,
dar si viata, este inca foarte bolnav.
El se crede inca in 1905.
Un ultim sfat...
O sa-l gasiti foarte schimbat.
Nu au importanta aparentele. Inima mea nu se va insela.
Este oribil ! Visez! Nu-l recunosc pe acest monstru!
Dar nu-i posibil, va bateti joc de noi? Uitati-va, este noaptea salbaticilor !
Nu este el! Poftim, uitati-va. Nu este el!
- Domnule, trebuie sa ne calmam. - Si dupa aceea?
Dupa aceea il vom rade. Pentru asta v-am asteptat.
Trebuie ras? Atunci, sa-l radem!
Avem aici tot ceea ce ne trebuie.
Doctorul Bibolini este unul dintre eminentii nostri psihiatrii.
Dansul este cel care se ocupa de echilibrul psihic
si readaptarea progresiva a rudei dumneavoastra.
Nu stiu inca, daca acest om imi este stramos, domnule.
Si daca este, l-ati tinut in aceasta stare respingatoare,
o singura intrebare imi vine: De ce?
Deoarece, doamna, nu stiu cum va reactiona
in confruntarea decisiva cu propria persoana.
In dimineata asta ii voi da o oglinda. Si atunci voi vedea ce se intampla.
Ceva obiectii, scumpe coleg?
Din punct de vedere fizic este intr-o stare buna.
Restul va priveste, draga colega!
Foarfeca.
Isi va aminti ce s-a intamplat?
Cateva imagini despre viata familiala, dar inainte de casatorie.
- Si o va uita pe bunica? - Fara indoiala.
Din cauza hibernarii, celule nervoase cedeaza si memoria sa are lacune.
Hubert, el este!
Este bunicul !
Mi l-ati inapoiat. Multumesc, profesore.
Domnule profesor, ce ar trebui sa facem?
Dar ce intrebare este asta. Sa-l aducem acasa.
Imi pare rau, doamna, dar nu se poate. Apartine stiintei.
- Da sigur, da...da. - Si mie imi pare rau, apartine familiei.
Bunicul nu este un cobai, este o fiinta umana, domnule.
Dar turturica mea, domnii au dreptate.
Daca ar fi dupa mine,sti doar... el apartine stiintei, in intregime...
Dar doamna, reactiile sale sunt imprevizibile, pasionale.
Toata umanitatea asteapta evolutia sa psihica.
- Si fiziologica. - Ma scuzati, dar nu-mi pasa.
Edmée, gandeste-te. Bunicul tau se crede in 1905.
Aici ar putea crede, dar la noi...
Avand afectiunea familiei va intelege progresiv lucrurile.
- Veti vedea... - Nu vom vedea nimic, ma opun categoric.
Putina neatentie ar putea duce la traume psihice ireversibile.
Binenteles, domnii stiu ce trebuie sa faca. Eu sunt de acord, fi si tu.
- Vino, ingerul meu. - Il veti vedea in curand.
Dealtfel discutam degeaba, este o decizie guvernamentala.
- Dar nu-mi pasa de Guvern. - Sst!
- Ce? Cum sst! - Nu-mi pasa! Nu-mi pasa de guvern!
Atentie, zambiti, va rog.
Totusi, ce gandesc despre "hibernat", parintii tai ?
Tata are oroare de acest gen de publicitate.
Atentie, nu te misca. Gata.
Mama spune ca este o rusine.
- Eu o gasesc mai mult o curiozitate. - O curiozitate, dar este extraordinar.
Am un bunic de varsta mea, iti vine sa crezi?
Saracul om, eu gasesc situatia plina de tristete.
Dar este viitorul.
Te poti ingheta la 20 de ani, te scoli peste 50 de ani,
si ai tot 20 de ani. Nu ti-ar placea?
- Didier! - Evelyne, nu te-am observat.
- In viata esti tanar doar odata. - Esti sigur, tata.
Tampitul tau fiu sta degeaba alaturi de Evelyne de un an.
Cred ca impreuna cu capitalul tatalui ei am fi la adapost de orice probleme.
Didier este inca prea tanar.
Pana atunci, micul meu inger adorat, am o mare problema financiara...
Pune frumoasa ta semnatura, aici.
Nu ma intereseaza, il vreau pe bunicul.
Avem si alte probleme decat bunicul, si acum nu mai poti fara el.
Eu am simtul familiei.
Il voi aduce pe bunicul tau, semneaza aici, ingerul meu.
Tot ceea ce doresti cand va fi aici.
La dracu!
Nu dracui, stii ca detest.
Hai la culcare, turturica mea. Totul se va aranja.
Chiar visezi, Hubert?
Charles a pregatit camera de oaspeti.
- La dracu! - Noapte buna, prietene.
Buna seara, domnule avocat. Care sunt noutatile?
Imi cer scuze ca am sunat la ora asta, dar am avut treburi la palatul de justitie.
Sa vorbim despre, "hibernatul" vostru.
Am studiat cu atentie cazul. Este o problema, nu?
- Stiu ca este o problema, deci? - Este foarte simplu, draga prietene.
- Problema absentei. - Dar ce spune legea?
Legea este formala, desigur.
Deci, Paul Fournier este in viata, nu-i asa?
Deci, va intra in posesia tuturor bunurilor sale.
- Cum asta? - Totul ii apartine.
Cum totul ii apartine? Dar eu fac propunerile.
Nu puteti face nimic fara consimtamantul sau.
- Nu este posibil. - Imi pare rau, dar asta este situatia.
Dar trebuie sa facem ceva!
Scuza-ma, dar mai am doua dosare foarte urgente de studiat.
La naiba!
Edmée! Deschide!
- Dorm. - Ai avut dreptate, este o imfamie. Deschide!
- Dorm. - Ti-l voi aduce pe bunicul.
Il iubesc, este atat de dragut, nu mai pot fara el.
Edmée, deschide! Turturica mea!
Dorm.
Domnule profesor, va somez sa mi-l redati pe bunicul sotiei mele.
- Imposibil. - Nu inteleg nimic. Cum?
- Am spus ca nu este posibil. - Domnule profesor, atentie.
Presa este afara, voi anunta toata lumea. Voi da statul in judecata!
- Da? Sub ce acuzatie? - Ce acuzatie, sechestrare arbitrara.
Draga domnule, pentru "hibernat" noi suntem in 1905.
Nu sunteti nascuti inca.
Voi nu existati. Si s-ar putea sa nu existati niciodata.
- Domnule! - Da. - Este un domn care va cauta...
- De ce nu-mi spui? - Dar v-am spus.
- Cand? - Acum. - Esti un mincinos.
- Buna ziua, domnule doctor. - Incantat sa va vad. Domnule de Tartas...
avem datoria de a-l impiedica pe Loriebat, de a comite o eroare care ar putea fi fatala.
- Cum asta? Nu inteleg. - Luati loc.
Ar putea fi fatala? Pentru ce?
Sunt acum convins ca Loriebat, se insala, chiar grav.
- Sigur? - Ascultati.
Pentru a-l ajuta pe Fournier ca sa-si gaseasca echilibrul psihic,
trebuie adus neaparat in mijlocul familiei.
- Asta am spus si eu, tot timpul. - Lasati-ma sa continui.
Profesorul Loriebat a obtinut in dimineata asta, autorizatia oficiala
de a transfera subiectul la o casa de odihna in provincie.
Dar nu se poate, domnule doctor! Sa-l incredintezi la straini?
- Cand noi suntem aici, si putem... - In regula, ascultati-ma.
Transferul va avea loc maine, sub escorta. Trebuie actionat rapid,
dar nu pot actiona singur. Si nici nu pot cere ajutor unor straini.
Domnule doctor, astept indicatiile.
Am castigat sapte minute fata de ora prevazuta.
Cand se va trezi, nici nu va sti ca a schimbat camera.
Nu aveti de ce sa va faceti griji, dimineata asta va fi acasa la el.
- Daca am asculta toti bolnavii... - Da, dar in cazul asta nu are de ales.
Domnule profesor.
Hubert, mi-e rau.
A inceput sa ma doara capul.
Asculta-ma, te rog... Nu complica si tu mai mult situatia.
- Mi-e foarte rau ... - Nu, nu pe targa.
Nu pe targa! Scoala-te!
Respira, Edmée.
Edmée, ti-e mai bine?
- Ti-e mai bine? Asteapta. - Nu! Lasa...
Nu, s-a sfarsit. E in regula.
Ajunge! Da-i drumul. E prea mult.
Nu vreti sa mergeti cu asistenta mea, inainte de a pleca?
Va rog, domnilor, mi-e sete.
As vrea o bere foarte, foarte rece. Dumneavoastra?
Semnalul, sa mergem! Lasa-ma!
Nu vad nimic! Nu!
Opreste-te!
Nu-ti mai dau niciodata oxigen. Apuca targa.
Apuca de maner, si tine bine. Haide!
Domnule doctor, vreti sa veniti.
Haide, mai repede.
Ajuta-ma... Atentie la scari!
Ajunge! Ajunge! Cu forta, hai!
Pleaca! Ma incurci.
- Este totul bine? - Foarte bine, urcati.
O frumoasa decolare, nu?
- Este departe locul de intalnire? - Cum?
- Este departe locul de intalnire? - Cam in 20 de minute.
- Chiar se crede in 1900? - Cum?
Va intreb daca se crede in 1900?
- Da, da, totul va fi bine. - Mai repede Hubert, se trezeste!
- Vom avea probleme. - Ati spus ca nu vor fi probleme!
Cum adica, ati spus ca va dormi inca o jumatate de ora!
Dar nu este reglat ca un cronometru. Am putea avea necazuri.
Unde? Se trezeste! Sa mergem mai repede!
Doamne!
- N-ai vazut pe unde mergi? - Vezi-ti de treaba ta, vezi de ea.
Unde sunt?
- Ce s-a intamplat? - O mica cazatura de pe cal.
Ce cal?
Ce faceam eu pe cal?
Aveti rabdare, va veti aminti cu timpul.
Suntem in anul 1905.
Sara Bernhardt a triumfat pe scena
si domnul Lupé este inca presedinte.
Nu, nu este adevarat. Chiar au indraznit.
- Lasati-ma! - Va rog, va rog.
- Dar sunt profesorul Loriebat. - Bineinteles.
Dar lasati-ma in pace. Eu sunt prufesorul Loriebat!
Domnule director, domnule director! Repede!
- Dar stati linistit! - Dati-mi drumul!
Dar este foarte agitat.
Unde este profesorul Loriebat, care trebuia sa-l insoteasca?
Sunt aici!
- Lasati-ma, ma descurc! - Profesore!
- Nu inteleg ce s-a putut intampla. - Eu da. Unde este un telefon?
Unde este telefonul?
A trebuit sa ne adaptam epocii ne-am gandit ca un telefon...
Ajunge!
Cheama de urgenta politia, securitatea teritoriala si armata.
- Ce s-a intamplat, domnule profesor? - Cum adica, ce s-a intamplat?
S-a intamplat domnule ca mi-a furat pacientul.
- Ati spus ca v-ati inselat. - D-voastra ati spus s-o iau la dreapta!
- Asta mai lipsea. - Iata-ne ajunsi.
Veniti incoace.
Tineti asta, in sus.
A plecat, a plecat, unde s-a dus?
- Ba nu, este aici. - Unde?
Ambulanta pe drum, comportament suspect. Cauta in mod vizibil de a ocoli barajele.
Fara interventie directa? Bine.
- Ne-au vazut, suntem pierduti. - Nu suntem pierduti. Unde suntem?
- Dupa toate ocolurile, nu mai stiu. - Repede, Hubert, cred ca se trezeste!
Trebuie sa scapam cu orice pret.
Doctore, se trezeste!
Nu, sa nu va ganditi.
Tineti-l, tineti-l bine.
Dati-i asta... Dati-i o pilula.
Mergem la o biserica. Constructie veche.
Cand se va trezi, va vedea lucruri cunoscute.
Da, asa va fi.
Nu va place?
- Nu aveti altceva. - Nu, imi pare rau.
Hubert, priveste... Nu, acolo!
Manastirea Fromantines Secolul al-XV-lea
Toata lumea coboara! Formati o linie continua!
Deci, nu ma lasati sa intru.
- Stai! - Dati-mi mie asta.
Doctore Bibolini, domnule de Tartas!
Va dau un sfert de ora pentru a va preda.
Actul grav pe care l-ati comis merita sanctiuni.
Fiti rezonabili, si voi incerca sa ameliorez situatia voastra.
Astept raspunsul vostru.
- Doarme, putem pleca. - Ai uitat ca suntem incercuiti.
Nu. Nu aveti aici un tunel secret? Ceva in subteran...
Prea tarziu, mai bine am abandona.
Acum, spune-mi de ce? Nu-i bine.
El nu apartine statului, apartine familiei. Nu-i asa, parinte?
Acum nu, fiule, acum apartine lui Dumnezeu.
- Dar nici nu v-ati uitat la el? - Deoarece i-a conservat viata in mod miraculos
si pentru ca v-a condus pasii pana la casa noastra.
Dorinta Domnului a fost exprimata.
Destinul acestui om ii apartine.
Si mai mult, rugaciunile, ne vor aduce lumina..
La naiba!
Ne sfideaza.
Sunt dezolat, domnule profesor. Dar a pazi perimetrul este tot ce putem face.
Bine, tineti asta.
- Ajutati-ma. - E prea tarziu.
Dumneavoastra sunteti cel care a avut ideea asta, asa ca ajutati-ma.
- In sfarsit... bine? - Si tu scumpa mea, Edmée.
- Atentie! - Dar ce este?
- Aud pe cineva mergand. - Cine?
Cu fata la perete.
- El este. - Nu, nu.
- El este. - Nu este el.
- Simt ca cedez. - Nu acum!
Voi lesina.
Scuzati-ma ca va intrerup meditatia prea cucernicilor, dar...
- Stiu, ca aveti o regula a tacerii... - Am lesinat.
Bibolini!
Am lesinat.
Mama.
- Micutul meu. - Mama, vreau sa ma-ntorc acasa.
Vreau la noi...
Imediat.
Bun, aveti dreptate.
Vindecarea inainte de toate.
Cadrul familial sa fie! Dar al anului 1905.
Dar domnule profesor, vreti sa-l instalati in casa mea?
- Nu am auzit nimic. - Am spus, bineinteles.
Aceasta casa care a fost construita in 1900, credeti ca o va recunoaste?
Este o metoda simpla, aceea, de a se regasi in ambientul sau.
- Nu am auzit, nu inteleg nimic. - Am spus, ca cel mai bun remediu
in starea sa, este de a se regasi intr-un mediu cunoscut, al inceputului de secol.
Dar nu a fost vorba de asta, am cheltuit o avere pentru modernizare.
Nu vreau sa fac alte transformari cele noi sunt inca proaspete.
Daca parintii dumneavoastra, nu pot veni in epoca noastra
atunci epoca noastra merge la ei.
Spuneti-mi, ca idee...
Daca ii vom spune in ce an suntem? In mod direct... Nu ar fi mai ieftin.
Nu ar fi o solutie.
- Nu, asta nu! - Ce vrei sa fac? Nu am spus nimic.
Ba da, ai dat dovada de prostie. Intr-o intentie de neconceput.
Scumpa mea, nu dau dovada de prostie, si mai ales nu sunt nemultumit.
Ba da, sunteti incapatanat si nemultumit.
Bine, admitem ca sunt incapatanat, dar nu sunt nemultumit.
- Ba da, sigur. - La ce-i spuneti nemultumire?
- Cand ati dat din cap asa... - Nu, asta inseamna nemultumire!
Imi misc capul. Iata! Asta nu inseamna ca sunt nemultumit.
Ajunge, bunicul va veni sa stea cu noi chiar daca vrei sau nu.
Oricum avem ordin ca nimic si nimeni sa nu opreasca experienta.
Ordine de sus.
Nu sunt de acord, nu sunt de acord!
- Domnule de Tartas! - Nu sunt de acord.
- Ce putem face astazi pentru tara? - Nu ma intereseaza.
Nu aveti dreptul!
Ceea ce face mareata o tara, este cucerirea spatiului cosmic.
- Nu ma intereseaza. - Dar nu va permit!
Ceea ce face mareata o tara astazi este cucerirea spatiului.
Si cucerirea spatiului cosmic fara hibernare nu se poate.
Credeti ca ne vom opri doar pe Marte sau Venus? Vom merge mai departe.
Si mai departe, necesita timp calatoria o suta, doua sute poate o mie de ani!
Pentru a face o asemenea calatorie, trebuie sa-i punem la hibernare pe cosmonauti.
Si hibernarea va fi patentul nostru. Al dumneavoastra, domnule de Tartas.
- Si daca refuz? - Si Franta?
- Asta va interzic! - Ce anume?
- Expresia: Nu ma intereseaza. - N-am spus. - Ba da!
De altfel nu vad, unde este problema, toate situatiile de exceptie sunt de datoria statului.
In interiorul casei decorul de epoca a fost refacut.
Absolut identic?
Multe dintre lucruri ar fi putut sa-si schimbe anumite linii sau culori.
Si daca isi manifesta dorinta de a iesi?
Deoarece este in convalescenta miscarile sale vor fi limitate.
Si masinile?
Circulatia masinilor moderne a fost interzisa pe intreg perimetru.
Vehicule de epoca au fost puse la dispozitia locuitorilor.
Vor fi admise doar in cazuri exceptionale, permise de trecere.
Si pentru a asigura permanenta au fost lasati transportatori de carbuni, preotii si calugaritele.
Transportul si livrarea postei se va face pe biciclete de epoca,
iar cateva chioscuri vor vinde ziare din epoca.
- Si cand o sa-l putem vedea? - In curand, domnilor, in curand.
Ma scuzati, dar trebuie sa-i fac pacientului o injectie
pentru a-l transporta in siguranta si nu stiu care va fi reactia sa cand se va trezi.
Sa mergem.
Va merge perfect
Ascultati, sunt de acord, sotia mea seamana perfect cu mama lui.
Dar eu sa seman cu tatal lui? Nici pe departe.
Este parerea dumneavoastra, sunt cateva puncte de asemanare.
Credeti dumneavoastra. Nu mai pieptana, nu-i nimic de pieptanat!
Domnul s-a sculat.
- Ati facut ceva transformari aici, de ce? - O chem pe doamna.
Dar nu are importanta, de altfel.
Sunteti mult mai buna decat batrana Irma.
- Si dumneavoastra, domnule. In sfarsit, vroiam... - Cum va numiti, frumoasa copila?
- Sofie, domnule. - Sofie.
Simt, ca vom deveni foarte buni amici noi doi.
Nu, domnul trebuie sa stea in pat. Domnul este bolnav.
Bolnav? Eu? Niciodata n-am fost mai proaspat.
- Domnul cred ca si-a pierdut capul. - Este posibil.
- Dar asta nu este esential. - Lasati-ma!
- Am niste ordine. - Ordinele, eu sunt cel care le dau.
Totusi...
Nu vreau sa fac acesti ochi frumosi sa fie suparati.
Adu-mi oua cu sunca, cacao si briosi. Mor de foame.
Da, domnule.
- Domna! - Mai sa fie, dar are glas!
- S-a facut, s-a sculat. - S-a sculat. Definitiv?
- Si este plin de viata. - Dumnezeule!
- Dumnezeule. - Scuzati-ma, stiloul dumneavoastra.
- Doamna de Tartas? - Domnule profesor, s-a sculat!
- Si-a vazut tatal? - Nu inca.
- Duceti-va si cautati-l, va pregatesc intrarea. - Hubert, s-a sculat!
Daca vrei sa-l vezi trebuie sa te imbraci.
Nu-mi pasa, sa vina el aici. Eu stau in camera mea.
- A ta este aproape de a mea, nu? - Ti-a vorbit?
- Da, cu mainile. - Nemernicul. La varsta lui?
Dar nu arata prea rau, stii?
- Cum se simte baiatul meu? - Chiar foarte bine, mama.
Este in plina forma, domnule profesor?
Veniti. Totul va merge foarte bine.
Mica schimbare este extraordinara, iluzia este perfecta. Chiar mai mult.
- Felicitarile mele. - Multumesc. Spuneti-mi...
- Ce? - A facut vreo aluzie la tatal lui?
- Nu, niciuna. - Este grav? - Nici un cuvant?
Nu, nu va faceti probleme. Va merge foarte bine... Da!
- Este ciudat. - Ce anume? - Sa nu-i provoace un soc.
- De ce un soc? - Fiti calm.
Nu va faceti probleme, socul a trecut.
Atunci, intrati.
Paul... micul meu Paul.
Sper ca nu l-ai uitat pe tatal tau?
Vino in bratele mele, fiule.
Afara!
Persoana odioasa, sceleratule!
- Banditule, iesi afara. Iesi afara! - Dragul meu, dar este tatal tau!
- Nu-l lasa! - Opreste-l.
Sa nu mai te prind pe aici, jigodie.
- Sa nu te mai vad, niciodata! - Dragul meu, calmeaza-te.
- Dar, nu aveti voie. - Lasati-ma.
Lasati-l sa treaca!
Draga domnule, trebuie sa ma salvati. Salvati-ma, scumpe domn.
- Cine sunteti dumneavoastra? - Nu ma recunoasteti? Uitati-va.
- Nu se poate. Mizerabilule! Cum ai indraznit? - Ce sa indraznesc?
- Ai indraznit sa te intorci! - Ce ai patit?
Un om care si-a abandonat copilul pentru o actrita !
- Nu sunt eu! - In picioare!
La naiba, priveste. Uita-te!
Dar gandeste-te, ar fi trebuit sa aibe peste o suta de ani.
Adevarat, este imposibil. Scuzati-ma domnule.
Are curaj sa vina aici, dupa ceea ce a facut? Dupa ceea ce ti-a facut, mama?
De acum, eu te voi veghea?
Sa uitam asta, sa mergem la Maxim.
Asta, nu!
Domnilor, v-am vazut destul.
Va rog sa-mi trimiteti onorariile si aveti amabilitatea de a va retrage.
- Promiteti-mi ca nu veti iesi. - Voi veghea personal.
Evolutia mi se pare foarte buna, avand in vedere incidentul petrecut.
- Domnilor, ati avut o idee formidabila. - Unde mergeti?
- Poftim? - Am spus, unde mergeti? - Acasa.
- Dar nu puteti. - De ce? - Experienta a fost ratata. Nu aveti ce face.
- Glumiti? Unde vreti sa ma duc? La hotel? - Este o foarte buna idee.
- Este singura solutie. - MA DUC LA MINE. - Nu!
Ascultati, domnilor. In interesul relatiei noastre...
- Nu cunosc decat interesul bolnavului. - Nu-mi pasa de pacient.
Dar nu, este sotul meu. Sunt totusi anumite limite.
Dar ne-a parasit, mama. Divortul a fost pronuntat. Uita-l pe acest individ.
- Paul, dar este tatal tau. - Dar am hotarat, ca nu mai vorbim de el.
Ar fi prea simplu.
- Mama! Politistii l-au luat pe tata. - Dar ce spui, tinere?
Aveti cumva impresii gresite? Credeti, ca sunteti acasa?
Scuzati-ma, unde era capul meu?
Este un tanar student, caruia i-am dat o camera la noi.
- Se pregateste pentru Academie. - Foarte bine, tinere domn.
As putea spune, ca gasesc comportamentul vostru, putin deplasat.
Nu-l credeti, este dragut.
Sofie, poti pleca.
- Dar domnul Paul este si mai dragut. - Sofie!
- Micuta, are gusturi bune. - Eu, nu cred.
Mi-a vorbit de dumneavoastra, dar personal nu-i impartasesc parerea.
Didier! Totusi...
Tinere domn! Nu-i frumos...
- Maine, il voi da pe usa afara. - Nu, nu poti face asta!
Da, iti inteleg singuratatea, mama.
Esti tanara, incantatoare... Da, da, incantatoare.
Ai toate atuurile.
Ai de a face cu multe tentatii, unele chiar periculoase.
- Chiar nu vezi asta? - Nu, bunicule.
- Vezi, m-ai mintit. - Nu.
- Mama. - Da? - Ideal ar fi sa te mariti.
Este nostim, ceea ce imi spui. M-am gandit la solutia asta.
Te-ai gandit la cineva?
- Nu stiu cum sa spun, cred ca da... - Adevarat?
Il cunosc?
Ar trebui sa mi-l prezinti. Ma voi asigura daca este demn de tine.
Nu voi trece nimic cu vederea.
Va rog, poftiti. Cine sunteti? Dar domnule, cu cine am onoarea?
- Nu ma recunosti? - Nu v-am mai vazut...
Ah, da, acum va recunosc. Domnul de Tartas, ma scuzati.
- Unde este doamna? - Doamna este in sera.
- Du-te si anunta-ma, repede. - Da.
Aratati mai tanar acum cand ii faceti curte doamnei.
- Anunta-ma. - Bine, pe cine sa anunt?
- Ghiceste. - Nu stiu.
- Domnul de Tartos. - De Tartos?
- De Tartas, dobitocule! - De Tartas dobitoc...
- Numele nu este schimbat, doar... - Dispari! - Da, domnule.
Charles, vino incoace.
Da, care-i problema?
Cum ma gasesti?
Bine, in regula. Pleaca.
Sofie, vino incoace.
- Nu, nu te ocupa de asta. - Bine, ii voi spune sa vina.
Domnul de Tartas, puteti veni.
- Domnul de Tartas! - Omagiile mele, scumpa doamna.
- Fiti binevenit in aceasta casa. - Domnule.
Dragul meu prieten, i-am spus lui Paul despre nerabdarea cu care
asteptati sa-l cunoasteti.
Sunteti prea amabila, doamna.
Mi-am permis sa va aduc acest modest omagiu al devotamentului meu.
Vezi cum sunt privita? Dar nu era nevoie.
Ce buchet frumos, sunt superbe. Nu este prea greu?
Chiar de loc.
Sofie! Nu va intarzia.
- Nu face nimic. - Pune te rog florile pe masa.
- Ce frumoasa este dragostea. - Fara comentarii.
In sfarsit, scumpe domn, dragostea este un sentiment nobil
cu conditia, ca el sa fie sincer si profund.
Mama mea merita sa fie fericita si o voi face.
- Paul, sa lasam... - Sunt sigur, ca domnul ma intelege, nu-i asa?
- Foarte bine. - Sa mergem in biroul meu, daca vreti?
- Ne permiti, mama? - Binenteles, scumpul meu.
- Cum? - Ce spuneti?
- Credeam ca... Nimic. - Foarte bine.
- Pe aici? - Pe acolo. - Da, pe acolo.
Fiti intelegator, cu Paul, scump prieten.
Ma adora, desi uneori intr-un mod prea natural.
Usa este acolo.
Luati loc, va rog.
- Un pahar de vin? - Nu, multumesc.
- Putin coniac? - Nu, multumesc.
- Sunteti la regim? - Nu, de loc.
Probleme cu sanatatea? Stomacul prea delicat, ficatul prea sensibil?
Nu, totul este bine, va asigur. Nu-i nimic.
- Atunci, este perfect. O tigara? - Nu, nu fumez. Nu fumez nimic.
In mod precis, sunteti plin de virtuti.
Domnule de Tartas, voi fi scurt. Mama mi-a spus, ca sunteti vaduv.
- Da, da ?! - Cum a murit sotia d-voastra?
Cum a murit sotia d-voastra?
Da, da... am inteles. A fost oribil.
Ce oroare. S-a sculat dimineata, a inceput sa faca... asa.
M-a chemat si... a inceput... Am intrebat-o: Ce-i? Si ea...
Respira greu, si la un moment dat... paf! A dat pe afara.
Oribil.
- Ce spuneti? - A fost ingrozitor.
A explodat... peste tot.
Oribil. Nu am avut ce sa facem. Nimic... nimic.
Domnule de Tartas, iubesc situatiile clare.
- Si eu, la fel. - Aveti intentia de a va casatori cu mama mea, nu-i asa?
- Da. - Imi pare rau, ca grabesc lucrurile.
- Pentru o perioada, puteti sta cu noi aici. - Sunteti foarte amabil.
Aveti un rol esential in fabrica, dar incet voi prelua totul.
Dar nu este posibil? Dar, dar... dumneavoastra?
Ce veti face? Dar nu se poate intampla asta.
Tatal meu a facut un singur gest elegant. A lasat fabrica pe numele meu.
Sunt tanar, voi invata sa conduc.
Dar trebuie multa atentie. Medicii v-au recomandat sa nu va obositi.
Va veti obosi, multe probleme, va veti obosi.
- Le voi depasi. - Uitati problemele cu materiale.
Probleme administrative, financiare. Cecuri de semnat.
- Le voi semna. - Dar nu puteti semna cecuri.
- Nu ma credeti in stare? - Totusi...
Ascultati, as vrea un mare snaps, as vrea un vin de Madeira.
Intr-un pahar mare, cu o tigara imensa.
Atentiune, va rugam.
Ce schimbari bruste, intr-un timp atat de scurt, nu crezi ?
Destul de ridicole, atata desfasurare de forte pentru un om oarecare.
Daca este obisnuit, de ce v-ati deranjat?
Pentru tine, draga mea. Nu vrei sa-l vezi pe Didier?
Binenteles, mama. A fost singurul motiv.
Nici curiozitatea, nici snobismul.
Este acolo, ne priveste.
E tot acolo.
A plecat. Crede ca are o fabrica de lampi cu petrol.
Spune-i ca intre timp am schimbat profilul, altfel va fi un dezastru.
- Asa-i uzuanta, ce vrei sa fac? - Spune-i adevarul. Ajunge cu comedia.
Actioneaza cumva! A revenit, e acolo.
- Imi pui rabdarea la grea incercare. - Asa este in orice familie.
Nu vom mai avea nevoie de suport.
Didier se va insura cu Evelyne. Iar tu vei ramane cu frumosul tau bunic.
Hubert!
- Hubert, ametesc! - Mai sus!
Hubert, am ameteli! Am ametit!
Dragi prieteni!
- Sunteti ranita? - Nu.
- Chiar de loc. - Dar ce veselie.
Totul este perfect, va asteptam.
- Va rog, poftiti. - Pe acolo, va rog.
- Drept inainte. - Ce minunat? - Am putea?
- Hubert, credeam ca suntem suparati. - Rochia este rupta, du-te si schimba-te.
Sunt asa de draguti. Ia exemplu de la ei scumpa mea, dupa 20 de ani de casatorie.
Daca fiul le seamana este imbucurator pentru Evelyne.
Charles, unde este Dider?
Nu-i posibil !
La o parte!
Ce faci aici? Ce faci in camera lui Didier?
- Si eu care am avut incredere in voi. - Dar nu este o crima.
Mai rau, este un atentat pentru mine. Nu vreau sa te mai vad, dispari.
- Nu stiu, daca stapanul va fi de acord. - Stapanul, sunt eu.
Nu, este domnul Paul.
Ce mizerabil. Vrei ca sa ma ruinezi?
Familia Crépin-Jaujard sunt jos si Evelyne te asteapta. Haide!
Tata, asculta-ma cu atentie. Relatia cu Crépin-Jaujard nu ma intereseaza.
- Te-ai saturat? - M-am saturat. Sunt satul pana aici.
Totul s-a terminat. Casatoria planuita nu va avea loc.
Nu, asta nu se va intampla. Niciodata!
Iati sacoul! Vei merge jos unde sunt si ceilalti.
Astept cu nerabdare sa-l cunosc.
Tremur de atata emotie? A fost chiar atat de grav?
- Totul a fost teribil. - Charles, te rog.
- Dar, asa a fost, teribil. - Charles, lasa-ne.
A fost dramatic, era vorba de recapatarea memoriei.
- Va rog din suflet, sa fiti atenti. - Ma va supraveghea, Eduard.
Nu mai fac acest lucru de 19 de ani.
- Unde este bunicul d-voastra? - Rabdare, va veni.
Nu va imagineam asa. Cand ma gandesc cati ani aveti.
- Ma gasiti prea tanar? - Nu, va gasesc, foarte bine.
- Iata-l pe micul Didier. - Bravo, Didier, aratati splendid.
Omagiile mele, doamna. Respectele mele, domnule.
- Ce are? Are un aer contrariat. - Nu, nu.
- N-ai nimic? - Nu, nimic.
- Chiar nimic? - Chiar nimic.
Bine atunci. Dar mica Evelyne nu este aici?
Credea ca e Didier in parc. Il cauta.
- Atunci ma duc. - Bine... Nu, ma duc eu dupa ea.
Ce ai, Hubert?
- Te simti rau? - Charles.
- Ati vazut-o pe Evelyne? - Charles.
- N-ai vazut-o pe Evelyne? - Charles!
- Sunt aici. - Adu-mi putin lichior.
Pune-l, te rog, intr-un pahar imens. Si adu-mi si o tigara.
Iti faci degeaba probleme. Paul a fost galant cu Evelyne atata tot.
Crépin-Jaujard si eu am fixat deja data casatoriei?
- Atunci, totul merge perfect. - Cum merge foarte bine? Nimic nu merge!
Nu vreau ca bunicul tau sa se plimbe cu logodnica fiului tau!
Ce faci?
Cum ce fac?
Ce faci?
Pai, ma...
Pentru ce?
Ah nu! Suntem doar logoditi, inca nu suntem insurati.
Sa evitam discutiile. Tine.
Toate emotiile ti-au lasat urme.
Nu, Edmée, nu ma mai iubesti.
- Ba da. - Ba nu. - Ba da.
Turturica mea, sunt singur. Sunt foarte singur.
Bine, haide.
- Bine, acum sunt...? - Asteapta.
Tine, pentru a avea companie. In liniste.
Nu.
Dar Edmée...
Omagiile mele, scumpa doamna. Sa aveti o noapte dulce.
Edmée...
- Paul n-a vazut nimic? - Nu.
Daca te-ar fi surprins in camera mea, te-ar fi ucis.
- A crezut ca am venit sa spun: "Buna seara". - Multumesc, pentru prezenta de spirit.
Aceasta complicitate, imi aduce aminte de timpul in care eram logoditi.
Tineretea bunicului tau ne-a adus-o si pe a noastra.
- Hubert, este tarziu. - Ba nu. - Ba da, este foarte tarziu.
Niciodata nu este tarziu sa-i faci curte sotiei, turturica mea.
- Ajunge, suficient. - Turturica mea...
- Asta nu va duce nicaieri. - Turturica mea...
Mama?
Mama!
- Ce este? - Eu sunt. Pot intra? - Nu!
- Hubert. - Ce e? - O clipa!
- Hubert. - Cine e?
- Scoala-te. - Nu vad, de ce?
- Pentru numele lui Dumnezeu! - Dar nu vreau sa mananc.
Cum? Unde?
Poti sa intri, dragul meu.
Mama, spune-mi daca acest poem iti place. Viata mea depinde de asta.
- Dar nu ai niciodata somn? - Nu. Asculta-ma.
Pentru Evelyne...
Ne-am indragostit de la prima intalnire,
si deja am o imagine a chipului tau.
Spiritul meu care acum te cauta.
Imaginea ta, dragostea mea, este vie.
Citeste. Citeste mai departe.
Revin-o dulcea mea prietena. Departe de tine sunt pierdut.
Daca mai doresti, maine vei fi a mea.
In fata lui Dumnezeu, ca un trubadur
iti inchin viata si inima mea.
Nu-ti place?
Ba da. Este draguta.
Dar nu te grabesti? Poate nu este libera.
Cred, ca are pe cineva... un baiat chiar foarte bun.
- Il voi ucide. - Iti interzic!
Fie. Sunt prea fericit sa te supar.
Ii voi spune lui Charles sa-i duca scrisoarea.
Acum ce mai spui scumpa mea. Ai vazut ca insista! Si dai... si dai...
Fie-ti mila, Hubert. Este ora 5 si este dimineata.
Voi distruge aceasta idila din....
Ce oribil.
Ce naiba face?
Nu rau de loc.
Micul meu, Charles, am nevoie de tine.
La ora asta? Domnul nu are mila de angajatii sai.
- Dar zambeste Charles, viata este frumoasa. - Da?
Ne-a facut-o la toti. Acum nici nu mai doarme.
- Are din pacate un mic avans. - Unde te duci?
Sa-l impiedic sa trimita scrisorica. Iti jur ca voi distruge aceasta idila.
Sofie, iti maresc salariul cu 40 F. Si tie de asemenea, Charles.
- Domnul este senzational. - Senzational?
- Un cuvant nou, il voi tine minte. - Dar domnul nu-l folosea in timpul sau?
- Din timpul meu? - Vreau sa zic... pana la accidentul domnului.
- Bravo, merge bine convalescenta. - Foarte bine, multumesc.
- Dar, Sofie. - Sofie.
- Dar ce-i aceasta tinuta escentrica? - Este o pijama.
- In mod sigur am multe de invatat. - Dar nu aveti idee cate.
- Charles, du imediat aceasta scrisoare. - Acum? - Este urgent.
- Nu pot s-o duc mai tarziu? - Nu. Hai pleaca!
- O femeie? - Da.
Este minunata, frumoasa...
Si fara sa iesi de aici? Jos palaria!
- Da-mi mie asta. - Nu.
- Da-mi-o mie! - Nu!
- Da-mi mie asta. - Dar nu-i pentru d-voastra.
- Ma ocup eu. Domnul Didier e acolo? - Da. - Bine.
- Dar eu... - Lasa-ma!
Daca mai doresti, maine vei fi a mea.
In fata lui Dumnezeu, ca un trubadur
iti inchin viata si inima mea.
Tu ai scris-o? Nu-mi vine sa cred.
Eram sigur ca nu crezi. Tata a insistat ca sa ti-o citesc.
Inseamna ca nu ma cunosti.
- Sunt versurile mele! - Nu ti-e rusine?
- Dar e logodnica mea, nu? - Cum poti sa spui asa cevat? Mars!
Mars!
Ai niste idei aiurea.
E ceva ce nu merge, dragul meu?
M-am saturat de "fenomen", de Evelyne, de intreaga familie.
- Didier! - Are 70 de ani mai mult ca ea.
- Ma mir ca Crépin-Jaujard, nu stie. - Calmeaza-te, dragul meu. Tu esti ingerul meu.
- Sofie, pregateste baia pentru Didier. - Si pe asta, ar trebui s-o fac impreuna cu bunicul.
Didier!
- Ce se intampla, Hubert? - Barca este gaurita, picioarele sunt deja in apa.
- Paul si Evelyne sunt impreuna? - Sunt nedespartiti.
- Dar trebuie sa vorbim cu el. - Da, ocupa-te de Evelyne,
eu ma voi ocupa de celalalt. Il voi "de-hiberna".
- Nu! Nu, face asta! - Ii voi spune totul.
- O sa-i spun tot! - Nu!
Paul!
Cum va simtiti?
- Cum? - Cum va simtiti?
Dispari! Dispari, cand iti spun!
Cum va simtiti? Bine? Intelegi. Vino aici.
- Si acum iti voi spune tot. - Nu! - Gura!
Te crezi in 1905? Ei bine, nu! Esti in 1970!
Polul Nord? Iti spune ceva?
Nu. Ai stat inchis in gheata la Polul Nord 65 de ani.
Si te-am gasit intact, acum doua luni.
- Hubert! - Gura!
Nu aveti 25 de ani. Aveti 90 de ani. 90 de ani!
Si sunteti bunicul, mamei d-voastra. Nevasta mea!
Si nu o cheama Clementine, o cheama Edmée.
Edmée, Edmée, Edmée...
Se numeste Edmée...
Nu credeti. Va voi arata imediat.
Nu am terminat! Si voi dispareti!
La Polul Nord nu ati avut accident cu calul.
- Ah, nu? - Niciodata. Ati naufragiat.
Si acolo ati baut whiskey si ati cazut in glicerina.
- Glice... - Deci. A mai ramas, sa gasiti gheata.
- Pentru whiskey. - Ah, nu!
Gheata pentru gheata, whiskey si glicerina v-au tinut in viata.
- Asa deci. - Dar nu e bine!
N-ai inteles, ai inghetat. Voi? Dispareti sau vin la voi.
Nu te uita acolo, priveste-ma.
S-au petrecut multe timp de 65 de ani...
Anul 1914. Paf! Anul 1940. Paf!
Polca, mazurka, au disparut.
Totul merge cu electricitate, si chitarele sunt electrice.
Ati inteles ceva? Foarte bine?
Bine. Uita-te aici, aeroplanele?
- Cu ce viteza credeti ca zboara? - 80 Km/ora.
Dragul meu. 2800 km pe ora. Au forma de tigara, suf....
De doua ori viteza sunetului. Ajungeti intr-o ora la New York.
- Din cauza decalajului orar, evident. - Da, evident.
- Evident. Ce spuneti de toate astea? - Este nevoie de mai mult petrol.
Dar s-a terminat cu petrolul, acum se foloseste kerosen. In asteptarea energiei atomice
care va fi viitorul. Atomi, neutroni... Acum mergem pe Luna.
- Mergem pe Luna, cu o insecta. - Cu o insecta?
Nu insecta, modul...
O insecta modul. Care duce nebuni...
Oameni innebunesc. Innebunesc.
Si eu simt ca innebunesc!
- Hubert! - I-am spus tot!
- Cum? De ce ati facut asta? - I-am spus totul!
- Cum va simtiti? - Eu? Bine.
- Eu bine. - Nu m-ai crezut! - Ba da.
- Nu m-a crezut! - Ba da!
Ba da, v-am crezut. Am 90 de ani. Sunt bunicul dumneavoastra,
vin de la Polul Nord, au mers pe Luna cu o insecta.
- Nu m-a crezut, nu m-a crezut! Televizorul! - Nu!
- O sa vada televizorul! - Nu, nu vreau sa aiba...!
Inapoi, sau te lovesc!
- Ce spuneti? - Te lovesc. Cheia, unde este cheia?
Cheia, cheia!
Domnule, e acolo!
- Da-mi cheia. - Nu va dau voie!
- Odihniti-va! - Hubert! - Stai linistit!
Hubert!
Deci, este adevarat.
Cum a fost posibil?
Cred ca veti intelege cu timpul.
Mai bine era in epoca ta.
Crezi ca te vei obisnui cu a noastra?
Nu stiu.
Facem dragoste in acelasi fel, nimic nu s-a schimbat.
Vino.
- Unde mergeti? - Sa recuperam timpul pierdut.
Paul!
- Dar e o nebunie. - Trebuie inteleasa.
El nu ne mai apartine.
Copii, e ingrozitor, Hubert este de negasit.
Doamna de Tartas, sotul d-voastra ne-a insarcinat sa va inmanam acest plic.
Ne vedem peste 50 de ani, Hubert.