25.000
OMUL - ORCHESTRĂ
Ce-ţi pasă dacă sunt primul ? Vreau eu să fiu primul...
- Şi eu. - Cum ?
Am spus "şi eu". Vreau să fiu primul.
Dar, domnule, sunt pe strada mea
şi am dreptul să fiu primul. Nu sunteţi pe strada dv, nu ?
Nu.
Atunci, duceţi-vă. Aşa o să puteţi fi primul.
Aveţi dreptate.
- Aşa, am putea fi primii amândoi. - Bine.
Nu vă mişcaţi ! Nu plecaţi decât după mine, mult după.
Linişte ! O luăm de la capăt !
- Nu, s-a terminat cu baletul ăsta. - Dar repetă de o lună.
- Nu-mi pasă ! - Plecaţi.
Nu, rămâneţi.
Bună ziua, unchiule. Cum te simţi ?
Nu avem timp. Telepatia. Ce gândesc ?
Dar e minunat ceea ce gândiţi !
Nu, dar auzi ce gândesc ? Ascultă ! Hai, 3, 4 !
Te rog...
Aia întotdeauna pălăvrăgeşte.
Şi ailaltă ! La locurile voastre !
Terminaţi !
Domnişoarelor, fiţi atente ! Ascultaţi ! Elisabeth, ţine-ţi gura !
5, 6, 7...
N-a fost rău. O luăm de la capăt imediat.
Hai, domnişoarelor, mai repede ! 5, 6, 7...
A fost bine. A fost ceva mai moale.
Cât suntem încă încălziţi, o luăm de la capăt. Hai ! 5, 6, 7...
A fost foarte bine. Nu sunteţi obosite ?
Bine. O să ne odihnim un pic. Hai, în picioare ! Reluăm totul !
5, 6, 7...
- Nu ! - Cum ?
- Am spus nu. - Dar de ce ?
- Pentru că sunt obosită. - Nu se poate !
Nu e adevărat. Nu eşti obosită.
Nu e adevărat.
Ba e adevărat. Sunt obosită şi vreau o pauză.
- Dar nu ăsta e motivul real. - Ăsta e motivul real.
Ba nu. Care e adevăratul motiv ?
Motivul e că vreau să mă căsătoresc.
- Ce-a spus ? - O să se căsătorească.
- O să te căsătoreşti ? - Da.
- De ce ? - Pentru că îl iubesc.
Nu poţi, nu ai dreptul.
Ştiu că e o problemă. Am semnat un contract. Ce facem ?
- Îmi pare foarte rău. La revedere ! - Şi mie. Pa !
Dar, dle Evans, înainte de turneu... E o catastrofă !
Trebuie să găsim o înlocuitoare.
Nu-mi şterge capul, mai lasă-l puţin.
AUDIŢIE PENTRU DANSATOARE
- Porneşte muzica, te rog ! - Bine.
Domnişoară, un opt.
Ajunge !
Următoarea ! Mulţumesc.
Domnişoară...
Domnişoară, un opt. Chris !
Stop !
Bine. Nu e rău. Puteţi pleca.
Ce părere ai ?
Nu, are dreptate.
N-a fost rău deloc. A fost foarte bine.
Următoarea, vă rog.
Ce-i asta ? Nu vreau aşa ceva. Puteţi pleca.
Du-te ! Cine a adus-o pe asta ?
Domnişoară, un opt.
Chris, opreşte, te rog.
- Cum se numeşte ? - Cum ?
- Cine ? - Ajunge. Cum te numeşti ?
Hendrick Chimelpenwick.
- Notezi ? Scrie ! - Unde ?
Mai fă asta o dată !
- Aţi văzut cum dansează ? - Da.
- Aţi văzut cum trebuie făcut ? - Nu.
Nu aţi văzut-o ! Eu am văzut-o aici ! Data viitoare, fiţi mai atente ! Telepatia !
N-a fost rău. Cu cine ai lucrat înainte ?
La Roma, cu Andriev.
- Oh lala. Şi apoi ? - La Madrid, cu Barabanof.
Bietul bătrân ! Mai trăieşte ? Şi apoi ?
- La Londra, cu Nevaleski. - Nevaleski ? Trăiesc toţi...
E clasic. Eşti angajată.
Dar atenţie ! Aici nu există bărbaţi sau căsătorie ! Nu există nimic !
E ca la mânăstire. Înlocuieşti o dansatoare care voia să se mărite.
- De acord ? - Da, domnule.
Acum, să trecem la treabă !
EVAN-EVANS, PROPRIETATE PRIVATĂ INTERZIS BĂRBAŢILOR
Domnişoarelor, nu uitaţi: dacă vă abordează un bărbat,
fără cuvinte, fără pălăvrăgeală. Ripostaţi imediat.
Philipe, demonstraţia !
Endrika, fii atentă ce fac. Eu sunt tu.
Philippe e bărbatul care vrea... Hai !
Domnişoară...
Ai văzut, Endrika ? E rândul tău. Philippe, în picioare !
În picioare !
Domnişoară...
Foarte bine.
E mai bine.
Domnişoară...
Foarte bine !
În picioare ! Hai, Philippe !
Philippe...
50 !
- Nu pe acolo, Lili. Pe acolo. - Pe unde ?
Scoateţi ochelarii. Priveşte ! E acolo.
- 50,200... - Foarte bine.
49...
50,100...
- 48. - E foarte bine.
52,500...
Mai repede ! Se pierde grăsimea...
50...
Ce se întâmplă ? Nu aud nimic. Ce e ?
- Nu mai merge ? - Ba da.
- Cât are ? - ...45.
E foarte bine.
Nu, n-are rost. Du-te imediat acolo.
Chris, serveşte-i cina dlui Philippe, te rog.
E bun ?
Nu-ţi stă bine boneta... E mai bine.
Draga mea Francoise ! Fără tine, n-aş reuşi să păstrez disciplina.
- Mulţumesc, dle Evans. - Morcovi, nişte andive, o roşie mică...
Nu, prea mult !
Nu te mai trage de nas ! O să ai un nas aşa !
Farfuria ! Ajunge !
Leilla...Ce e ?
Unde e orezul ?
Jeleu de gutui.
Nu, nu-i nimic. Pune-ţi ochelarii, o să mă recunoşti.
Farfuria ta...
Nu, nu te uita ! N-o să vezi nimic. Recunoaşte după gust. E bun.
Farfuria ta.
Nu, te-ai vindecat, nu mai ai nevoie de orez.
Farfuria...
Farfuria.
- Dle Evans, sunteţi mulţumit de mine ? - Sunt foarte mulţumit de tine.
- Dansez mai bine acum ? - Mult mai bine, Endrika.
- Cu dv, am făcut multe progrese. - E drăguţ că spui asta...
- Pot să iau puţin orez ? - Desigur, scumpa mea.
Dă-mi farfuria.
- Încă puţin, vă rog. - Da, micuţa mea.
- Puţin jeleu de gutui ? - Da.
Mulţumesc.
- Te simţi mai bine acum ? - Da, domnule.
- Te-ai vindecat ? - Da, domnule.
O să iei, oricum, medicamentul. În faţa mea !
- Cum te simţi ? - Bine, mulţumesc.
Mai bine ? O să-l iei şi tu. Imediat !
Înainte de culcare, o să vă spun povestea lupului şi a mielului.
Da !
Nu te mai trage de nas ! Ţi-am zis că o să se facă aşa !
- Continui ? - Da !
Ce se va întâmpla apoi ?
- Se vor căsători ?! - Du-te la culcare !
N-ai înţeles nimic. La culcare !
Dansul înseamnă viaţă... Ce-mi place să dansez !
Atenţie la bărbaţi !
Dansul...Atenţie la bărbaţi !
Sunt bărbaţi ! Atenţie ! Sunt acolo...
Philippe !
- Cine e ? - Eu. Deschide !
- Nu, nu sunteţi dv. - Ţi-am spus că sunt eu !
- Dovediţi-mi. - Dar cum să-ţi dovedesc ?
Cântaţi-mi melodia din ultimul balet !
Hai, deschide !
E capul lui Francoise.
Nu. E falsul cap al lui Francoise. Deschide-mi !
- A plecat. Nu mai e în camera ei ! - Ce ?
Îmbracă-te. Să mergem !
Nu trebuie să ne vadă.
O să ne ascundem în spatele autobuzului.
Nu-i nimic. Hai !
- Cum adică ? Şi asta ? - Asta nu-i nimic.
- Nu-i nimic ? Şi eu ? N-am nimic ? - Nu, nimic.
- Nici el n-are nimic ? - Nu, n-am nimic.
Nu vreţi să vă duc la garaj ?
Dar merge foarte bine. Tu nu mă laşi să plec.
Adică eu...Vă rog să mă scuzaţi, domnule.
Nu plecaţi, domnişoară ! Plecăm imediat.
- Nu, mulţumesc. E aproape. - Bine.
Ce tânăr frumos ! E o apariţie.
O să vă prezint prietenilor mei. Veniţi !
Ce încăpăţânat e !
Dar nu plecaţi...E timid. Ce prost e !
Trebuie să iei o decizie, Francoise. Vrei să te măriţi cu mine ?
Mai lasă-mă să mă gândesc puţin.
Dar plec peste două zile. Trebuie să-mi dai un răspuns înainte.
Da, dar e vorba de Evans, de turneu, de balet...
- Nu e aşa de simplu. - Da, înţeleg.
- Bine, mai aştept două zile. - Îţi telefonez peste două zile.
- Sper că vei spune da. - Şi eu.
Philippe...
- Nu, eu sunt ! - Ce e ?
Ne-am făcut sânge rău pentru nimic.
Ne-am făcut sânge rău pentru nimic. Credeam că Francoise ne va părăsi.
Dar nu e aşa.
- Ştii despre ce au vorbit ? - Nu.
- Despre tine. - Despre mine ?
N-au vorbit decât despre tine. Am auzit din întâmplare,
când am trecut pe lângă hublou.
Ea îi spunea: "Sunt îndrăgostită de Philippe,"
"dar nu îndrăznesc să-i spun."
- Nu se poate. - Ba da.
Apoi, am auzit ce îi răspundea el:
"Trebuie să-i spui, nu-ţi strica viaţa."
- Nu se poate... - Au vorbit despre asta toată noaptea.
Timp de patru ore. Tot treceam pe acolo. Am auzit totul.
- Ce zici de asta ? - E incredibil.
Pot conta pe tine, nu ? Nu sufli o vorbă. Dacă vine aici, ieşi.
Nu te vei mai gândi la ea. Am cuvântul tău ?
- Da. - Stai să mă uit la ceva.
- Pot să contez pe tine ? - Da.
Pot conta pe tine ? O să fie foarte bine.
Ca să vezi !
Nu se poate !
- Francoise, am... - Ce ai ?
Am scris un cântec pentru tine. Pot să ţi-l cânt ?
- În camera mea, în seara asta. - În seara asta ?
Ca să nu ne vadă Evans, o iei prin balcon.
- Francoise, eu... - Ce ai ?
Am uitat cântecul
pe care l-am scris pentru tine.
Linişteşte-te, nu te chinui...
E un cântec care...
Care ce ?
Atâta am, m-am şi am...
E încântător.
Ţi-am spus atâtea în cântec...
E din cauza emoţiei.
Francoise, voiam să-ţi spun... Aşteaptă...
Mi-am amintit cuvintele cântecului meu.
Acum la ce bun ?
În cântec îţi spuneam...
Că mă iubeşti.
Ce se întâmplă ? Ce faceţi aici ?
Şi tu ce cauţi în camera lui Francoise ?
Liniştiţi-vă. N-o să mă întorc.
Dar nu...Philippe...
- Şi-a bătut joc de mine. - Nu, Philippe...
- M-a luat drept prost, nu ? - Aşteaptă-mă !
Fiule, o femeie nu râde aşa...de oricine.
Cine iubeşte pedepseşte. Urciorul nu merge...
...de multe ori la apă. Cine pleacă la plimbare pierde locul de onoare.
Am înţeles.
N-ai înţeles. Nu le cunoşti pe femei.
- Vă spun că am înţeles. - Nu.
Celelalte au venit ca să-i joace o festă lui Francoise.
Nu voia să arate... Femeile sunt orgolioase.
Trebuie să vorbeşti cu ea între patru ochi.
- Dar cum ? - Am o idee.
- O să-i dai un telefon. - Un telefon ?
Aşa, nimeni nu va auzi nimic. Hai, du-te !
Francoise, m-am gândit mult la tine...
- Francoise ? - Da, eu sunt.
- Aici Philippe. - Iar...
Trebuia să-ţi vorbesc la telefon. În faţa ta, mă fâstâcesc.
Francoise, voiam să-ţi spun...
Philippe, încetează cu copilăriile astea. Sunt obosită...Bună seara !
- Francoise, te iubesc ! - Philippe...
Eu sunt. Ai sunat-o pe Francoise ?
Am trezit-o şi mi-a zis că sunt un copil.
Dar ăsta e instinctul matern. E femeie. Te iubeşte.
Sun-o din nou imediat.
- Sigur ? - Da.
- Francoise... - Da, eu sunt.
Aici, Philippe. Ştiu că eşti îndrăgostită de mine.
- Dar femeile sunt orgolioase. - Ajunge !
- Francoise, te iubesc ! - E obositor. Du-te la culcare !
- Numai la tine mă gândesc... - O să am coşmaruri.
- Francoise, voiam să-ţi spun... - Eu n-am nimic să-ţi spun.
Nu mă mai plictisi ! Gluma a durat destul.
Ca să vezi !
Da. Aici e Francoise.
E foarte bine, e perfect.
Asta e Francoise. E...
- Dl Franco Budsoni ? - Da, eu sunt.
Nu închideţi. V-o dau pe dra Francoise Martin.
- Sunt Francoise. - Scumpa mea...
- Ce surpriză plăcută ! - Sunt Francoise.
Da, te aud. Mă gândeam la tine...
De fapt, nu mă gândesc decât la tine. Sunt fericit să-ţi spun...
Nu am nimic să-ţi spun. Nu mă mai plictisi.
- O să am coşmaruri. - Ce spui ?
Nu am nimic să-ţi spun. Nu mă mai plictisi.
O să am coşmaruri.
- Dar, Francoise... - Sunt Francoise.
Dar mi-ai spus...
- Seara trecută... - Deloc.
Plângi ?
- Nu te simţi bine. - Ba mă simt bine.
- Francoise, te-am cerut în căsătorie. - Da. Dar nu merge.
- Îţi aminteşti ? - Nu merge !
Aşteaptă, îţi spun acum !
E plictisitor. Du-te la culcare. Gluma a durat destul.
Francoise !
Prostul !
Ce-i asta ?
Domnule director...Priviţi-l ! A plecat.
Ce e asta ?
E Pietro, ia liftul. E deja jos.
Dv sunteţi de vină. Potrivit contractului, personalul trebuia să fie feminin.
Liniştiţi-vă. E tatăl a 14 copii.
- Ţi se pare liniştitor ? - O să-l duc la 3.
- Îţi baţi joc de mine ? - La 6. Îl concediez.
- Eu plec. - Nu, dle Evans.
Potrivit contractului, trebuia să rezervaţi tot etajul 2.
Ce caută aici droaga asta care cântă "Rigoletto" ?
E un vechi client al hotelului, care se crede Caruso.
O să-l mut şi o să aduc o doamnă mai în vârstă,
care se crede Sarah Bernhardt.
- Îţi baţi joc de mine ! - Da...Nu !
Dle Evans, o s-o dau afară şi pe ea.
- Dar eu plec înainte. - Nu, dle Evans...
- Uite-l ! - E Pietro.
- A trecut pe aici. - Va trece pe acolo.
Uite câte fete am aici ! De ce au nevoie ?
De moralitate ! Fără bărbaţi, doar femei în jurul lor mereu !
Iată o doamnă.
E drăguţă.
- Ce mare e ! - Aşa e...
- Cine e autorul ? - Eu.
- Adevărat ? - Da.
Aşa e , arată ca dv...
Fetelor, veniţi repede. Veniţi să vedeţi !
Domnul a făcut asta.
- E frumoasă, nu ? - Da.
Măicuţele mele...Ce e asta ? Sunt măicuţe !
- Ce a zis ? - Hai, măicuţelor !
Hai ! Ce-i asta ?
Bună ziua !
Dragul meu...
Ţi-am scris să vii să iei copilul, pentru că soţul meu e foarte nervos.
Bietul de el...Nu mai suportă nebunia de la oraş.
Îl duc la mama, în Sardinia, şi trebuie să iei imediat copilul.
Imediat ? Nu pot să-l iau imediat. Trebuie să găsesc altă doică.
- Şi atunci, când ? - Mâine.
- Da, mulţumesc.
La Roma am început să muncesc. Apoi l-am cunoscut pe băiatul ăsta.
- Apoi...Nu e uşor de spus... - Oricum, e uşor de ghicit.
Pun pariu că a plecat.
Mă întreb dacă Evans nu are dreptate, când vorbeşte despre bărbaţi.
Îţi dai seama ce-ar fi, dacă ar afla asta ?
Şi mâine trebuie să iau copilul...
Trebuie să-l ţii câteva zile cu tine, până găseşti altă doică.
Cred că am o idee. O să-l ducem în camera lui Evans.
Bună dimineaţa, dle Evans ! Cum vă simţiţi, în dimineaţa asta ?
Obosit. Sunt obosit... Cântă ca păsările.
E mai bine acum.
Repede ! Evans e aici.
"Domnule, am fost sedusă de nepotul dv. la Roma."
"Vă încredinţez fericirea băieţelului nostru."
"Doar dv puteţi să-l salvaţi de mizerie."
Nepotul...Ticălosul ! Philippe !
- Nu intra ! Ce e ? - Ceaiul dv.
- Ce e ? - Ceaiul dv.
Lasă-mă în pace. Stai aici ! Fă ca păsările !
Fluieră ! ...Da, mulţumesc.
Taci...
Gata...Nu mai plânge ! O să-l sun pe tatăl tău.
Philipe, te rog să vii ! Nu, nu-i nimic.
Taci. Gata...
O să-l vezi pe tata. Ce frumos e !
Tu eşti, Philipe ? Intră !
- Ce-i asta ? - E un bebeluş.
- O fetiţă ? - Nu, un băieţel.
- E fiul tău. - Fiul meu !
E fiul tău. Ia-l ! Uite, citeşte asta !
E adevărat ?
E adevărat sau nu ? Deci e adevărat. Dă-mi-l. Vino aici...
Să-ţi abandonezi copilul... Ştii ce rişti ?
Ştii ? Rişti să fii închis. Cum ai putut să faci asta ?
Nu e prea greu...
Îţi baţi joc de mine ? Nu-ţi bate joc de mine ! Cum ai făcut asta ? Te ascult.
În timpul ultimului turneu, am cunoscut o fată, la Roma.
- Ce îngrozitor ! - O siciliană...
O siciliană ! Dar nu te gândeşti şi la mine ?
- Nu te-ai gândit la mine ? - În acele momente, nu prea mult.
- Dacă se află, cum o să par eu ? - Şi eu ?
Tu ? Tu o să pari un ticălos, pentru că asta şi eşti.
Iar eu voi ajunge în mizerie, voi fi dezonorat, ruinat...
Oricum, nu trebuie să afle fetele. Altfel, s-a zis cu morala aici.
Trebuie să păstrăm secretul. O să ţinem copilul aici,
până îi găsim mama.
- Mama ? - Da.
- De ce ? - Pentru că o să te însori cu ea.
- Vreţi să mă însor cu ea ? - Da şi o să-ţi repari...
- Nu ! - O să-ţi repari greşeala. Lasă mâna !
Miroase urât... Trebuie să cumpărăm scutece, oliţe, biberoane...
Opreşte telefonul, să nu fie deranjat.
Nu sunt aici.
Dle director, iată cheia mea. Să nu urce nimeni,
patul şi camera sunt în ordine.
- Vă mulţumesc ! - Ce mă doare capul !
- Nu are nimic. Domnule... - Mă doare.
- Vă doare capul ? - E un mincinos. A făcut...
- O să vă povestesc altă dată. - Cred că mi-e rău.
Crede că îi e rău. Să vă aşezaţi.
- Unde ? - Acolo ?
Acolo, nu contează unde... Dle director...
Nu, nu acolo. Acolo.
Să încercăm...
Aş fi vrut să... Ce aveţi ? Nu vă simţiţi bine ?
- Nu, nu-i nimic. - Dacă vă e rău...
- Vă e rău ? - Nu, n-am nimic.
- O indispoziţie ? - Nu.
Ba da, vă e rău. Dle director, aş dori o oliţă.
- O ce ? - Nu vă bateţi joc de mine !
- O ce ? - O oliţă.
- Dar aveţi tot ce vă trebuie. - Ştiu !
Totul funcţionează foarte bine, dar am nevoie de o oliţă.
Una mică. Am nevoie de o oliţă.
- Ce mărime ? - Cam aşa.
- E mică. - Da, e mică, dar o vreau.
- E pentru dv ? - Da, e pentru mine.
Ca să mă aşez pe ea. Am chef să mă aşez pe o oliţă.
Peste o jumătate de oră !
Bun venit la Evan-Evans !
Când Evan-Evans nu e acasă, toţi şoarecii joacă pe masă.
Când Evan-Evans nu e acasă, intrăm şi noi în dans.
1, 2, 3 ! Trebuie să număraţi şi să dansaţi.
Nu trebuie să vă distraţi niciodată. Munciţi tot timpul.
Tot timpul să cântăm şi să dansăm,
niciodată să ne amuzăm. Să ne lase !
Nu vrem să mai numărăm şi să dansăm. Trăiască libertatea !
Când Evan-Evans nu e acasă, şoarecii joacă pe masă.
Când Evan-Evans nu e acasă, intrăm şi noi în dans.
- Nu am fost sunat ? - Nu, n-a sunat nimeni.
- Aveţi oliţa ? - Oliţa ?
Da, o am. O să v-o trimit în cameră.
Nu, mă grăbesc, o iau eu. Mă grăbesc. Repede !
- Nu e bună ? - Nu aveţi mai mici ?
Nu, e forma standard.
O să mă descurc singur. Va fi mai greu, dar o să mă descurc..
Aşa, gata...
Vino aici, o să te cântărim.
Are 4 kg. Foarte bine.
Asta e ! Am găsit adresa sicilienei.
Unde ? Să mergem !
Am uitat să opresc telefonul. Aşteaptă-mă aici.
A plecat.
Philipe, vino !
- A dispărut copilul. - Ce ?
- E aici. - Dar nu era aici.
- E aici. - Când eram aici, nu era aici.
- Noi suntem aici. - Da.
- El e aici. E aici sau nu ? - Da, e.
Aţi crezut că nu e aici, dar era aici.
- Pentru că e aici. - Nu, era.
- Sunteţi sigur ? - Nu, era aici, îmi amintesc.
Aici e...
- Cine e ? - Eu sunt.
- Care eu ? - Un prieten.
Poftă bună !
- Cum ? - Cine e ?
Nu eu, el.
- El e, tată ! - Ea e...
- Nu el, celălalt. - Nu. O să se rezolve totul.
Da ? Un moment...
- Ăsta e copilul. - Nu, e fiica mea !
Sânge !
Totul e în regulă. O să fie foarte bine.
- Sânge ! - Mulţumesc. Totul va fi bine.
Acum avem doi.
- Cum se numeşte mama lui Joseph ? - Joseph ?
- Joseph, băieţelul. - Dar nu-l cheamă Joseph.
Nu-mi pasă, eu îi spun Joseph. Cum se numeşte mama lui Joseph ?
Uită-te în ochii mei ! Cine e mama băieţelului ? Te ascult.
- Camerista marchizului De Rostoli. - Camerista marchizului De Rostoli ?
Acum o să mergem la hotel şi o să punem fetiţa lângă fratele său.
- Apoi o să mă ocup de baron. - Marchiz.
De-aia nu mai pot eu !
Philippe, pregăteşte o baie la 37 de grade, pentru siciliană.
Da, unchiule.
Când faci la, la, la, la, gândeşte-te la consecinţe.
Totul e bine şi frumos, dar viaţa e ceva serios.
Erau aşa frumoase, încât n-am putut să rezist.
Vedeam în ele frumuseţea.
Când faci la, la, la, la, gândeşte-te la consecinţe.
Totul e bine şi frumos, dar viaţa e ceva serios.
În sufletele lor, găseam adevărul.
Cum să mă gândesc, când eram aşa de fericit ?
Când faci la, la, la, la, gândeşte-te la consecinţe.
Treaba mare, biberonul, leagăne şi cărucioare,
treaba mică şi oliţe...
Oliţe !
Acum trebuie să găsim două doici. Tu o să te ocupi de asta.
- Eu ? Dar cum o să fac ? - Nu-mi pasă, te descurci tu.
Între timp, o să-l găsesc pe marchizul De Rostoli
şi o să ne înţelegem. Camerista nu trebuie să profite de situaţie.
Bună ziua !
Dle marchiz, a trecut un an şi jumătate, adică au trecut 18 luni.
- Cum ? - De două ori 9 luni.
Cum ?
- Nepotul meu şi camerista dv... - Nu înţeleg.
A apărut un bebeluş.
- Un bebeluş ? - Da.
- Ieşiţi, domnule ! - Nu...
Intenţiile nepotului meu sunt foarte onorabile.
Domnule, sunteţi un mojic !
Suntem dispuşi să mergem până la căsătorie...
Nu se poate, pentru că e deja măritată. Cu mine !
- Camerista dv ? - Da, domnule.
- Şi nu a avut niciodată copii. - Sunt tulburat, dnă marchiză.
Nu e ea. Ea a venit ieri.
- Băiatul nepotului meu... - Ieşiţi, domnule !
Dle marchiz, atunci al cui e băieţelul nepotului meu ?
Ascultaţi...O să... O să fie bine. Dle marchiz...
1, 2, 3, 4
5, 6, 7, 8 !
Cam moale. Puţin mai energic.
Repetam a doua mişcare, cât vă aşteptam.
- Cum ? - Repetam a doua mişcare.
- Foarte bine. Philippe nu e aici ? - Nu, nu încă.
- Ce facem ? - Luaţi primul biberon...
E în regulă ?
- Da. Am găsit două doici. - Foarte bine.
- Eu tocmai am vorbit cu marchizul. - Şi ?
- E căsătorit. - Cu cine ?
- Cu camerista ! - A mea ?
Nu. A lui. Da, e a ta. E adevărat.
- Dar băieţelul ? - Nu mai e nici un băieţel.
- Cum adică ? - Nu e al ei.
- Al cui ? - Al cameristei.
- E al tău, dar e al alteia. - Nu se poate !
N-am mai cunoscut alta. Îţi jur.
- Juri pe cei doi copii ai tăi ? - Da !
Atunci nu mai ştiu nimic, nu mai înţeleg nimic.
Îmi vreau fiica înapoi !
- Băieţelul meu a dispărut ! - Fiul dv...
Bebeluşul meu a dispărut.
- A dispărut un copil... - Fiica mea...
- De ce nu anunţaţi poliţia ? - Poliţia !
- Dar e simplu, dle comisar. - Credeţi ?
- Înţelegeţi bine franţuzeşte ? - Da.
Credeam că băieţelul nepotului meu era fiul sicilienei.
- Dar era o fetiţă. - Siciliana era o fetiţă ?
Nu, băieţelul.
- Băieţelul era o fetiţă ? - Nu. Nu înţelege.
Înţeleg foarte bine.
Cei doi erau ai mei, dle comisar.
Nu vorbiţi amândoi odată ! Vorbiţi pe rând. Hai !
- Băieţelul nu era copilul sicilienei. - Da...
- Dar era fiul nepotului meu. - Da, înţeleg foarte bine.
- Dar fetiţa era fiica bonei. - A bonei ?
- Dna marchiză era... - Desugur.
Nu, nu se spune "desugur", ci "desigur".
Da, mulţămesc.
Ce căutau copiii în tobe ?
- Căutam două doici. - Doici...
- Da, doici. - Ce vreţi să spuneţi cu asta ?
Înţeleg...Vreţi să-l păcăliţi pe comisar.
Dacă nu iese bine, riscaţi închisoarea.
Buneînţeles.
Mulţămesc.
- Şi ăla ? - O să se căsătorească.
Da, o să mă căsătoresc. O să ne căsătorim.
Hai !
Acum o să lucrăm toţi trei.
SFÂRŞIT