Viaţa liniştită am cunoscut-o într-un peisaj precum acesta.
Din păcate. Pentru că din cauza rutinei, asta nu m-a satisfăcut niciodată.
Viaţa într-un asemenea sat era prea liniştită, prea simplă.
Visam la o viaţă plină de zgomot şi de furie, de frică şi de violenţă.
Iar ca motiv pentru aventură aveam doar lacul.
Lacul unde mergeam la pescuit ca toată lumea.
În ciuda violenţei şi a războiului aceste metereze au fost văzute şi altădată.
În 1474 acestea au oprit înaintarea orgoliosului cavaler, Charles Cutezătorul.
De atunci, sute de credincioşi fideli Burgundiei,
îşi dorm somnul de veci pe fundul lacului.
Dar pacea s-a întors definitiv în aceste ţinuturi
elveţiene. Stabilă, fără surprize. Ca un ceas.
Dar de ce mi-aş mai păstra simţul aventurii ?
Toate astea nu mai au nicio importanţă acum.
Pentru că de ieri... de ieri, sunt mort. Şi eu am ajuns pe fundul lacului...
alăturându-mă credincioşilor burgunzi fideli lui Charles... Cutezătorul.
Dar pescarul se întoarce mereu după peşte. Şi aşa a început totul.
Nu aş fi crezut vreodată că aventura la care visam atât de des,
nu-mi va rămâne doar în amintire.
ÎN APA... CARE FACE BULE !
Citisem undeva că oamenii înecaţi ies mereu la suprafaţă.
Dar începeam să mă întreb dacă acest lucru nu este cumva o glumă.
Apoi, dintr-o dată...
În sfârşit.
Nu puteam să mă opresc din chicotit gândindu-mă
la faţa tipului care mă scotea la liman.
Ce este ? Sunt aici.
A muşcat !
Un biban ? Un păstrăv ? O ştiucă ?
O ştiucă mare. O ştiucă imensă.
Cred că este mult mai bine aşa. Îmi va apărea fotografia în toate ziarele.
La naiba !
Preminger !
Acum înţeleg de ce nu răspundeai la telefon.
O crimă !
Salut, Ernzer. Aşa-ţi saluţi un vechi prieten ?
E uimitor ce poţi ridica cu un băţ de pescuit.
E o prostie ce vrei să faci. Bagă-mă la loc.
Un cadavru declanşează întotdeauna o investigaţie.
Şi la finalul unei anchete ce se găsesc ?
Suspecţii.
Da. Îmi datorai mulţi bani.
Toată lumea ştie asta. Şi jandarmul mai mult ca oricine.
Aş fi falimentul tău.
Deci, motivul crimei este foarte clar.
Hei, tu !
Muşcă ? Ai prins ceva bun ?
- Nu am văzut nimic. - Ar fi trebuit, nu-i aşa ?
Cât ghinion !
Ar merge un păhărel din ce ai acolo în spate.
Cât ghinion.
Mai bine am trage câte o ţigară cât mai stăm.
Cât ghinion.
- Un foc. - Foc ?
- Foc ! - Oh, foc.
Scuze...
Nu am vrut să te supăr. Frumoasă brichetă.
Cu iniţialele tale pe ea.
Eu nu am brichetă.
Încă stă să plouă. Cât ghinion.
O vreme ca asta îţi alungă buna dispoziţie.
Ascultă, trebuie să plec. Mă aşteaptă soţia pentru...
Aveţi invitaţi, cred.
E bine când unii se distrează !
Ai fost un nemernic, dar nu trebuia să ţi se întâmple asta.
Charles, te rog. Dacă ne vede cineva ?
Am venit aici tocmai pentru ca nimeni să nu ne poată vedea.
Ai distrus prietenia noastră. Stai, Charles.
Cerule ! Soţul meu !
E mort. Chiar m-ai speriat.
Ajutor ! Ajutor !
Arlette, draga mea !
Charles, este oribil. Ce ar trebui să facem ?
În primul rând, să nu intrăm în panică. Apoi, să gândim cu calm.
Dacă nu aş avea durerea asta de cap !
Jean-Louis este mort. Ştiam că ne urmăreşte.
- Eu nu am observat nimic. - Ba da, ba da.
Ne-a văzut împreună şi a căzut din disperare în apă.
Bietul meu Jean-Louis.
Îţi jur că nu s-a întâmplat nimic între Charles Delindy şi mine.
Asta e o declaraţie drăguţă.
Capul meu.
Oricum, nu-l putem lăsa aici. Trebuie să faci ceva.
La naiba, ce durere de cap. Ai vreo aspirină ?
Bietul meu Jean-Louis este mort, iar el îmi cere o aspirină.
Nu ai niciun pic de inimă ? Era cel mai bun prieten al tău.
Cel mai bun prieten al lui.
Haide. Adineauri vroiai să divorţezi de el.
Adineauri era în viaţă. Acum nu se mai pune problema divorţului pentru că sunt văduvă.
Charles, nu voi trece niciodată peste asta.
Te voi ajuta eu, micuţa mea.
Am stat prea mult timp la soare.
Ce vom face ?
- Dar, el a fost ucis ! - Ucis ?
Dar asta e altceva. E groaznic.
Nici o problemă. Nu atingem nimic. Merg să anunţ poliţia.
Eşti nebun. Ştii bine ce vor spune.
Vor crede că l-am omorât ca să ne salvăm.
Nu-l putem lăsa aici. Cineva ne-ar fi putut vedea.
Dacă nu m-ar durea aşa de tare capul. Hai să nu ne panicăm.
Cred că am ajuns exact la timp. Cinci minute mai târziu şi aş fi fost încornorat.
Nu m-aş fi gândit la tine, Charles. De Arlette sunt mai puţin surprins.
Dar tu ? Prietenul meu de 20 de ani.
Tu. Asociatul meu. Ceasurile Jean-Louis Preminger
şi Charles Delindy sunt garantate pe viaţă.
Moartea mea nu te va elibera, Charles. Moartea mea poartă câteva resentimente.
Voi sta mereu între voi şi prezenţa mea vă va deranja.
Cine m-a ucis ? Nu v-aţi gândit în nebunia voastră ?
Vor exista îndoieli. Îndoieli teribile cu privire la circumstanţele morţii mele.
Vreau doar să fiu liberă.
Pentru tine aş face orice.
- Capul şi-a revenit. - Acum este timpul să-l foloseşti.
Abia îl suportam când era în viaţă. Iar acum îl car în braţe.
Nu-l putem lăsa în drum pur şi simplu ?
- Şi eu care-l credeam plecat. - Plecat ?
- Da, trebuia să plece pentru trei zile. - Dar asta e grozav.
- Dar e perfect ! Uite ce trebuie să faci. - Da ?
Îl vom ascunde undeva şi ne întoarcem liniştiţi.
Eşti sigur că este o soluţie bună ?
Desigur. După trei zile îi declari dispariţia la
poliţie şi atunci vom şti cine este criminalul.
Atunci, îl puteam lăsa în lac.
Poate. Dar nu este momentul să avem regrete.
- Ajută-mă. - Nu mai pot.
Încă un mic efort. O să-l punem acolo.
Vei vedea că va fi bine. Este un parc abandonat plin de boscheţi.
Ai grijă.
Încetişor.
Am să-i pun capul pe muşchi. Va fi foarte bine.
Te conduc acasă. Să nu laşi să se vadă ceva.
Era soţul meu totuşi.
Da, am auzit. Ai trecut graniţa ?
Numai după ar fi trebui să mă suni.
Dacă trebuie neapărat, poţi să mă suni.
Asta, da.
La revedere.
Salut !
Ce noapte frumoasă.
Criminalule ! Criminalule !
Vinovat !
Ce e asta ?
Ce este ?
Te-ai trezit ? Ai dormit bine ? M-am trezit să fumez o ţigărică.
- Şi de asta ai strigat ? - M-am temut că nu le văd.
Bricheta mea.
Bricheta mea !
Unde te duci ? La ora trei noaptea ?
Merg să caut un chibrit ca să-mi aprind... eh, ca să-mi aprind ţigara.
Te îmbraci ca să găseşti un chibrit la ora trei
noaptea ? N-ai putea să-ţi foloseşti bricheta ?
Tocmai asta fac. Am uitat-o pe fundul lacului. Eh, pe marginea lacului. Aşa că...
Aşa că profiţi de întunericul nopţii ca să mergi s-o cauţi. E logic.
Logic, logic...
Paul ! Fă-mi plăcerea şi treci la culcare.
Vom merge să-ţi căutăm bricheta pe lumină.
Draga mea, nu înţelegi. Georgette, ascultă...
- Taci din gură. Vei minţi. - Mă crezi sau nu ?
Nu te cred.
Uită-te la mine. Te porţi ciudat.
Ai făcut o prostie. Sigur ai făcut. O simt.
- Intuiţia mea nu a dat niciodată greş. - Merg doar ca să-mi găsesc bricheta. Jur.
- Pe al cui mormânt ? - Pe al tău.
Atunci nu ieşi.
Ghetele !
Frumoasa mea brichetă. Pe fundul lacului.
E cea pe care mi-ai dat-o când am făcut zece ani de la căsătorie.
Bricheta mea frumoasă. Cu iniţialele mele pe ea.
Iniţialele mele ! Iniţialele mele !
Trebuie s-o găsesc !
Iniţialele mele ! Trebuie s-o găsesc !
- Georgette, te implor. - Îmi ascunzi ceva.
- Georgette, e ceva serios. - Hai, vino la culcare.
- Georgette. - În pat.
- Du-te şi ia-ţi o ceaşcă de ceai. - Dacă mă iei aşa...
Vreau să te cred. Dar cum suntem aproape faliţi...
Asta se va rezolva.
Bietul Ernzer. În timp ce el doarme liniştit,
eu zăceam întins într-un loc unde oricine
mă putea găsi cu frumoasa lui brichetă în buzunar.
Ar trebui să facă ceva. Şi Delindy la fel.
Amintirea mea îl hăituieşte în somn chiar acum.
Sper că somnul de dimineaţă îl va linişti şi poate că visul se va risipi.
Iar eu... am atâtea lucruri de prezentat.
Sunt chiar obligat să pun la îndoială ideile
care bântuie noaptea oamenii cinstiţi.
Să-i lăsăm să doarmă liniştiţi până dimineaţă.
Chiar în acest moment, nu departe de aici...
se întâmpla ceva care părea că nu are de-a face, în ciuda aparenţelor,
cu peripeţiile mele.
Maşina semnalată, şefule.
Nimic de declarat ?
Două sau trei pachete de ţigări, cât este permis.
Vom verifica.
- Dar... mă grăbesc. - Staţi fără griji. Vom fi rapizi.
Ascultaţi, o să puneţi totul la loc ?
Staţi liniştit. Fiul meu e campionul mecanicii.
Ceasuri. Din cauza asta se auzea un zgomot.
Te sfătuiesc să faci plângere constructorului.
Lăsaţi-l !
Nu putem ucide un om care a încercat doar să aducă ora exactă francezilor.
Scumpo, vii ?
Vin, scumpule.
Cheile de la maşină.
- Ce ? - Sunt în dulap.
Nu mai deranjez. Femeia dvs e drăguţă. Complimentele mele.
Cine e tipul ăla ?
Gaston, nu-l cunosc, îţi jur. Trebuie să fie un gangster.
Un gangster ? Normal.
Hoţul !
Ai văzut că am avut dreptate ? Gaston...
- Alo ! Arlette, draga mea, ai dormit bine ? - Foarte rău. Ce ai de gând ?
Mă îmbrac şi apoi mă duc la birou.
M-am gândit bine. Trebuie să-l aruncăm în lac.
Să-l aruncăm în lac ? Eşti nebună.
Te rog, Charles. În lac l-am găsit.
Mutându-i locul devenim complicii criminalului.
Îi vei declara dispariţia abia peste trei zile.
Nu e nimic sigur şi ştii foarte bine că vom fi primii suspecţi.
Fie că este în lac sau în altă parte nu contează prea mult.
N-ai înţeles nimic. Locul unui înecat e într-un lac, nu într-o pădure.
Mă tem că nu mă voi putea controla când voi fi interogată şi mă voi bloca.
Dacă crezi că asta te-ar ajuta, aş face-o.
Te rog, Charles. Fă-o pentru mine. Fă-mi o favoare.
Bine. Îl ducem în seara asta.
- Chiar acum. - În plină zi ?
Ai spus-o chiar tu. E un parc pustiu.
Doar ca să-ţi fac pe plac. Dacă-mi promiţi că nu te mai răzgândeşti.
Îţi promit, Charles. Ştii, îţi face bine să simţi aproape
pe cineva puternic care să te protejeze în momente dificile. Pe curând, Charles.
De ce nu mă laşi niciodată să mă ocup de afacerile tale ?
Afacerile mele nu sunt pentru fete frumoase ca tine.
Eu sunt cea care nu este făcută pentru afaceri.
Mi-ar plăcea să duc o viaţă de familie. Să am copii. Să bucătăresc.
Şefule !
Şefule, necazuri. Am fost prins la frontieră.
Du-te în camera ta.
Spune-mi.
Sunt sigur că am fost turnat.
Când am ajuns, poliţia a început să demonteze maşina.
- Şi marfa ? - Au confiscat tot.
Au descoperit destule ceasuri pentru mult timp.
- Aş vrea să ştiu cine e nemernicul... - A costat mult ?
- 50.000 de franci. - Noi ?
- Elveţieni. - Elveţieni ! Oh !
- Sigur a fost Preminger. - Furnizorul nostru ? Cu ce interes ?
I-am spus că nu vom mai face afaceri. A devenit prea lacom.
- Du-te să-l cauţi. - Dar eu nu-l cunosc. Nu l-am mai văzut.
Tocmai. Nu va fi neîncrezător.
Iar pentru restul... eşti băiat mare, nu ?
Nenorocitul. Îl voi fac să plătească cu vârf şi îndesat.
Şi fără glumă. Vreau să mai pot discuta cu el.
- Ce e cu maşina asta ? - A trebuit să mă descurc cumva.
- Ia-o pe a mea. Ascunde-o în garaj. - De acord.
Cu siguranţă, omul este plin de contradicţii.
După atâtea eforturi ca să mă scoată din lac...
Ernzer şi Delindy fac acum la fel de multe ca să mă scufunde.
Chiar îşi doresc să scape de mine o dată pentru totdeauna. Un mod ciudat de a glumi.
Dar era acolo. Îţi jur că era acolo şi era mort.
Cu siguranţă nu a putut intra decât pe acolo. Voi astupa gaura aia.
D-le Ernzer ! D-le Ernzer !
Ce faceţi ? Din fericire, providenţa a vegheat
şi m-a trimis pentru a evita ireparabilul.
Lasă-mă în pace.
Se spune că ar trebui să-ţi iubeşti aproapele ca pe tine însuţi.
D-le Ernzer, v-aţi gândit vreodată la cei care vă
iubesc înainte de a vă începe proiectul obscur ?
- La soţia d-tale ? La copii ? - Eu nu am copii.
Amănunt mărunt. Şi biata d-nă Ernzer care e aşa dulce şi vă iubeşte mult. O sfântă.
Lasă-mă în pace. Dacă mi-aş pierde timpul ascultându-te, ai crede că...
E inutil să negaţi. Toţi de aici ştiu că afacerile d-tale nu merg prea bine.
Aveţi datorii şi ştim cu toţii ce creditor neînduplecat poate fi d-l Preminger.
Trebuie să-l găsiţi neapărat şi să-i explicaţi.
Sunt sigur că va înţelege. Credeţi-mă.
Nu-l pot lăsa aici. E prea multă lume.
Haide, vom merge din nou în parc. Foarte încet. Ne vom revedea diseară.
Nemernicul. Umblă doar după plăceri uşoare.
Oricum, ştiu sigur că mergea adesea la cinema.
Dumnezeu ştie ce şi când îţi trebuie.
Ca şi noi, refuzaţi toate aceste plăceri false şi fortificaţi-vă în sânul naturii.
Pierrot, ţi-am interzis să rupi frunzele copacilor. Ia toporul. Viaţa este iadul.
Uitaţi-vă în jurul dvs. Soare, flori, păsări. Chiar şi peştii sunt fericiţi.
Michel, nu mai trage fluturele de aripi. E dezgustător.
Frederic, nu-l mai gâtui pe micul tău prieten.
Bunătatea. Şi ea există.
Bietul meu Charles. Ce rişti dacă moartea mea ar fi descoperită ?
Cu norocul ce-l ai, ai putea da peste o caravană chiar şi în deşertul Gobi.
Vă asigurăm că vom face totul pentru a vă găsi maşina şi hoţul.
Hai !
Charles ! Ce surpriză frumoasă.
De ce nu termini cu comedia asta ? Suntem singuri.
Ar putea intra oricine.
- Eşti nebun că ai venit. - Esti nebună dacă pleci.
Ştii ce va crede poliţia. Plecarea asta ar putea fi interpretată greşit.
Nu am nimic a-mi reproşa.
Şi tu ştii foarte bine.
- Sper că ai un alibi bun. - Desigur. Citeam Proust în camera mea !
- Dar tu ? - Eu ? Pentru tine îmi fac griji.
Charles, ai făcut ce ţi-am cerut în dimineaţa asta ?
Nu-ţi face griji. Totul va fi bine.
Mă bucur. Este o măsură de precauţie bună pentru tine.
Charles, mi-ai dat cea mai frumoasă dovadă de
iubire ce o poate da un bărbat unei femei.
Nu e mare lucru. Doar...
Dacă nu ai fi făcut-o m-aş fi supărat foarte tare.
Şi eu te iubesc. Vei înţelege asta mai târziu.
Arlette, am înţeles asta de ceva timp. Nu trebuie
să pleci. Împreună suntem mai puternici.
Din cauza ta rebuie să plec. Dacă rămân, poliţia ne va confrunta.
Şi mă cunosc. Voi spune tot adevărul.
- Nu, n-ai s-o faci ! - Vei vedea !
Plec câteva zile la Montreux. Era planificat mai de mult.
Tu rămâi aici şi fii puternic. Bineînţeles, îţi recomand să negi.
Voi nega ! De altfel, nimic nu s-a întâmplat între noi.
Dar nu vor crede niciodată.
Vor afla cui va profita această crimă. Vei fi primul suspect.
E absurd. Ce câştig eu din moartea soţului tău ?
Pe mine.
Dar eu sunt nevinovat.
- Poţi dovedi asta ? - Da. Fără îndoială.
Dar n-o voi face niciodată. Îţi jur.
Eşti victima preferată a erorilor judiciare.
Vei fi subiectul unor interogatorii interminabile.
Cu lampa îndreptată spre ochii tăi. Ore întregi.
Fără ceva de băut, fără somn. Nimeni nu poate rezista.
- Am putea discuta. - Sunt subtili, convingători şi fără milă.
- Te vor face să mărturiseşti orice. - Voi rezista.
Bietul meu prieten. N-ai ştiut să scapi de o amendă. Dar de o crimă ?
- O voi face pentru că sunt nevinovat. - Mai există astăzi oameni nevinovaţi ?
Mai aveţi alte bagaje de încărcat, doamnă ?
Da, Josephine. Valizele alea şi pachetele astea.
Scuză-mă, revin imediat, prieten drag.
Arlette, am descoperit ceva care m-a îndurerat nespus.
- Ce anume, dragă ? - Arlette, tu nu ai inimă.
Bietul meu Charles. Vei fi suficient de puternic
pentru a nu te trăda ? Şi mai ales pe Arlette ?
Privit puţin de un necunoscut şi te ia frica. Sinistra frică care paralizează.
Te vei simţi mereu suspectat. Hăituit.
Arlette este vinovată ? Totul indică asta. Şi în primul rând fuga sa.
Deci, eşti complice la o crimă. Şi, cine ştie, pentru poliţişti, instigatorul ei.
D-le Delindy.
- Ştiţi unde este d-l Preminger ? - Nu. De ce ?
- E cineva care îl aşteaptă. - Un client ?
- Nu cred. L-am văzut pentru prima dată. - Unde este ?
- L-am invitat în biroul d-lui Preminger. - Bine. Mă voi ocupa imediat de el.
Scuzaţi-mă, e mai bine acum. Are un aer ciudat.
Cum arată ?
Ca un poliţist. Îi cunosc, am fost jandarm.
DOMNUL PREMINGER
D-le...
Vrei s-o faci pe deşteptul ? N-o să meargă !
D-le, recunosc, aparenţele îmi sunt potrivnice.
Nu te mişca !
Asta-i ! Inocent ca o floare alpină. Nu am fost eu. N-am făcut nimic.
Haide, ai să mergi să-i explici asta şefului.
- Unde mă duceţi ? - Ştii foarte bine.
Lasă braţele jos şi nu intra în discuţii.
Dacă-ţi vezi de treabă, voi fi foarte blând.
- Asta e maşina ta ? - Da.
Cheile !
Nu ! Cu a mea !
Conduci.
Şi fără imprudenţe.
Întâia. A doua.
Ticălosul !
D-le inspector !
Era plin de poliţişti. Majordomul striga inspectorii...
iar eu am şters-o cu a patra.
Şobolan trădător ! Sigur el ne-a trădat !
Am nevoie de Preminger. Şi repede !
O să-l găsim.
Fă ce vrei, dar de data asta să nu te întorci fără el.
- E un sfat. - Nu-ţi face griji, şefu'.
Trebuie să reglez lucrurile cu nenorocitul ăla.
Să mi-l păstraţi până mă întorc cu Preminger.
Îi vom cânta o serenadă !
- Mi-a revenit buna dispoziţie. - Merg puţin până la toaletă şi mă întorc.
Georgette !
Nu m-am înşelat. Iar la peşte în loc să muncească !
Preminger !? Ce caută el aici ? Bricheta mea !
Cu siguranţă ai călătorit cam mult. Mortul este mort, să-ţi intre bine în cap ! Vino !
- Nu l-ai văzut pe soţul meu ? - Nu l-am văzut de ceva timp.
Sunt sigură că e acolo. Doar nu te duci degeaba.
Cât ghinion.
- Şi... ne distrăm ? - Da, da.
Bine îi mai şade ăluia acolo.
Te căuta şi soţia. Nu era prea mulţumită.
Ce mi se va mai întâmpla ?
Lacul. Oh, aş fi putut sta liniştit acolo. Mi-aş fi putut privi ceasul.
Furgoneta, desigur.
Îmi va oferi o mică plimbarică înainte de a-mi
găsi locul ideal pentru odihna mea veşnică.
Şi pentru a ta. Ţi-a venit şi ţie timpul. Am început să mă cam satur.
Paul ! Nu te mai osteni să te ascunzi. Ştiu că eşti acolo.
N-aş fi crezut că cineva ar suferi după un mort. Este o reuşită.
Şi tu, dragă Ernzer, nu crezi că este nefiresc că m-ai lăsat în lac
şi m-ai găsit pe o proprietate privată ?
Aparent, cineva a avut interesul să mă ascundă aici.
Cineva care, ca şi tine, se teme de o investigaţie.
Dar... ucigaşul !
Paul ! Poţi să-mi explici ce faci aici ?
Mă bucur că mi-am găsit bricheta. Uite-o.
Şi ca să-ţi găseşti bricheta ţi-ai adus echipamentul de pescuit ?
- Nu, Georgette. Ce-ţi imaginezi ? - Vom vedea imediat asta.
Georgette ! Prefer să mărturisesc totul. N-am putut să te mint niciodată.
Un bărbat adevărat ? Şi munca ta ? Şi datoriile ?
Şi executorul care vine mâine ? Te-ai gândit la asta ?
Tocmai. Pescuitul mă ajută să gândesc.
Ar fi trebuit s-o faci înainte de a te căsători.
Falitule ! Sunt soţia unui falit !
Cât priveşte falimentul, s-a aranjat. Uită-te !
- Cum ai aflat ? - Să aflu ce ?
Cum ai aflat că l-am omorât ?
Marţi a fost. M-am dus să vorbesc cu el pentru a rezolva lucrurile.
Şi apoi ?
Dacă ai şti cum m-a înjurat. Om nenorocit !
Era în grădină, pe malul lacului.
A încercat să abuzeze de situaţie. Ai înţeles ?
Nu.
- A căzut rău. - Tu l-ai omorât ?
Da. A fost un accident.
Oricum, mulţumită mie, nu te mai poate ruina.
Măi să fie !
Paul, dragă, te-am făcut să suferi ? Ce ai de gând să faci ?
- Păi, el trebuie să dispară. - Dragă, să nu faci vreo prostie.
Împreună cu prietenul meu Ernzer făcusem deja de trei ori înconjurul lacului.
Au fost momente care nu mi-au făcut nicio plăcere. Nu puteam decât să mă resemnez.
Precaut, după experienţele precedente,
Ernzer a decis să aştepte noaptea pentru a mă face să dispar definitiv
şi fără martori sau... mă rog.
Nu aş vrea să-i distrug plăcerea, dar după o scenă atât de violentă...
şi chiar dacă Georgette i-a descris ce s-a întâmplat cu adevărat, nu am murit marţi...
ci miercuri. Şi dintr-o cauză total diferită.
Doriţi ceva, d-le ?
Vreau să-l văd pe Jean-Louis Preminger.
- În ce problemă ? - E ceva personal.
D-l Preminger nu este aici.
Dar... poate doriţi să vorbiţi cu d-na Preminger ?
Da, dacă este posibil.
Nici asta nu se poate. Dacă aţi şti cât e de frumoasă.
- Cine ? - D-na Preminger.
Şi foarte drăguţă cu toată lumea.
În afară de mine. N-am ştiut niciodată de ce.
Doriţi nişte caviar, d-le ?
- D-l ? - Heinrich.
Eu sunt Alphonse. Sunt groparul comunei.
În prezent, meseria asta nu merge aşa bine.
E timp secetos. E sezon mort. Aşa că, mai fac câte ceva pe aici.
Un pic de grădinărit. Pământul e mereu acolo.
"De la Sf. Mihail la Ziua Sfinţilor, nu se ară mai deloc."
Dragă Heinrich, îmi eşti foarte simpatic. Stai jos şi ia un trabuc.
Faci afaceri cu Preminger, fără îndoială.
Mai curând, da. De aceea, vreau să ştiu unde este. Şi cât mai repede posibil.
Răbdare. Sezonul abia a început.
Ajunge, clovnule ! Ai să-mi spui unde este Preminger !
Crezi că eşti aşa deştept ? Cu o rândunică nu se face primăvară.
Ai nevoie de ceva, scumpule ?
Ai nervii unei fetiţe, dragă d-le Heinrich.
- Asta poate fi periculos în profesia ta. - Te avertizez.
Dacă-mi juri că nu-i vei face rău d-lui Preminger, sunt dispus să te informez.
Deci, spui odată ?
Se spune că informaţiile nu costă nimic, dar...
Dar când vine vorba să câştigi ceva bănuţi...
Spune mai departe.
Vreau să spun că, nu ştiu mare lucru. De fapt, eu nu ştiu nimic.
Sunt deja două zile de când nu l-am văzut pe
d-l Preminger. De fapt, de la Sf. Guilliaume.
- Îţi arăt eu ! - Aşteaptă ! Ştiu unde este d-na Preminger.
De ieri e la Montreux. Hotel du Soleil.
A mers la soţul ei. E o căsnicie unită.
Josephine ! Condu-l pe d-l.
La Hotel du Soleil ?
"Soarele apa va evapora... Ploaia curând va cădea."
Lui Enzer i s-a părut că noaptea a venit greu.
Încă departe, lacul, cu luciul lui nesfârşit, încă mai reflecta lumina zilei.
Încă o mai reflecta.
D-le Ernzer. Asta da şansă. M-am rătăcit.
Trebuia să-mi ascund totemul şi să şterg urmele, dar am sfârşit prin a mă rătăci.
Încep să mă tem, singur singurel noaptea.
Nu mă întorc imediat. Mai am lucruri de făcut.
Nu vă faceţi griji pentru mine. Nu mă grăbesc.
Oricum, sper că nu mai aveţi intenţii rele.
Ce intenţii rele ?
Nu. Am terminat cu asta.
Bine. Sunt mulţumit. Sunt fericit pentru că, de fapt, asta mi se datorează mie.
Apropo, cred că şi pentru mine s-a strâns laţul.
- Îţi baţi joc de mine ? - Am stabilit deja.
Vreau să mă căsătoresc cu Estelle Guédard. O cunoşti pe fiica transportatorului.
Nu vă deranjează la urechi pălăria asta ?
- Ce se întâmplă ? - Nimic.
- Poate aţi aşezat greşit încărcătura ? - Nu !
Stai locului, nu pot conduce.
Opriţi. Aveţi pană pe faţă. Veţi strica janta !
Ajunge !
Nu puteţi sta locului ? O să-mi stricaţi toată ziua !
Ce v-am spus ?
- Aveţi un cric ? - Da. În spate.
Nu ! Nu în spate. Nu am cric !
- Nu aveţi cric ? - Nu am cric. O piatră. Acolo.
Priviţi ! Priviţi, mi-l atârn de gât şi sunt mort !
Da. Vă rog, vă rog !
Lăsaţi-mă pe mine s-o fac. Trebuie să învăţ dacă o să devin transportator.
Ajunge, da ? Ajunge ! Te rog !
- Mă duc să aduc roata de rezervă. - Nu ! Merg eu.
- Ce este ? Lăsaţi-mă să o fac eu. - Nu. Nu ştii unde este.
- O s-o găsesc. - Nu. Nu este acolo.
- Nu este acolo. - Nu este acolo ?
E dedesubt, dedesubt ! Nu înăuntru.
Am înţeles. Dedesubt. Nu sunt prost.
- Dă-mi cricul. - Bine.
- Hai cu cricul ! - Vi l-am dat.
Ai ajuns. Bună seara.
Nu puteţi pleca aşa. Trebuie să bem ceva după toate astea.
Te rog, sunt foarte grăbit !
Trebuie să bem ceva, ne vedem şi cu băieţii. Haide !
- A mers pescuitul astăzi ? - Astăzi nu mi-a ars de peşte.
Aşa spune, dar sunt sigur că are mulţi în maşină.
- Ce-i ? - Nimic.
- Cu ce vă servesc ? - Pe mine ? Eu... ceai.
- Şi cercetaşul ? - O limonadă Grenadine.
- A cui este maşina de afară ? - A cui este ?
- E doar una. E a ta, d-le Ernzer. O dubă. - Asta-i.
- E maşina ta. - E maşina ta !
- Dar s-a întâmplat ceva, şefu' ? - Ştiu şi eu când ceva nu e în regulă.
Nu ştii să aprinzi luminile de poziţie când staţionezi pe timp de noapte ?
- Era să mă proptesc în ea ! - Aşa e. Trebuia să aprinzi poziţiile.
Da, da ! Mă duc !
Uite, şefu'. Veniţi să vedeţi asta.
O lansetă americană. Vă daţi seama ?
Cred că faceţi destule victime cu asta.
De data asta rămâne aşa dar să nu se mai repete.
Aţi pierdut ceva ?
Şi iată că idiotul ăsta m-a pierdut pe drum în plină noapte.
E înfricoşător aici. Aş fi murit de frică dacă nu aş fi făcut-o deja.
CAPCANE PENTRU LUPI
În sfârşit, cel puţin nu e atât de umed.
L-am pierdut.
Tu întotdeauna pierzi totul. Ce-ai să faci ?
Să mă odihnesc. Toate astea m-au ucis !
- Unde l-ai pierdut ? - Dacă aş fi ştiut nu l-aş fi pierdut.
- Cureaua mea ! - Ce-i cu cureaua ta ?
Am folosit-o pentru a-l transporta şi am uitat-o pe el.
Pe cine ? Pe Preminger ?
Da. Cu numele meu gravat pe ea ! Lui Paul Ernzer, cel mai bun pescar !
- Terminaţi, terminaţi... - Este cureaua ta.
Este cureaua mea, dar nu e crima mea.
Dacă cadavrul lui Preminger poartă semnătura ta, asta va fi de rău augur.
Ce zi.
Paul, îmbracă-te bine altfel vei răci.
Eléna ! Eléna !
Ţi-am interzis să mă laşi singur.
- Ţi-e frică ? - Nu. Sunt doar un pic nervos. Atâta tot !
Dar nu sunt decât nişte fenomene naturale.
Ştiu că e vorba de ceva natural.
Nu ştiu ce e dar fă ceva !
Îţi voi face un ceai de muşeţel delicios.
Eléna ! Eléna !
Unde te duci, Scufiţă Roşie ?
Merg la bunica care stă în cealaltă parte a
pădurii. Merg să-i duc o pâine mare şi puţin unt.
Ia-o pe acest drum. Este mai scurt, Scufiţă Roşie.
Şi lupul a plecat repede spre bunica. Şi a bătut de trei ori.
Păcăleală ! L-am găsit pe drumul spre Montreux. Are actele lui Preminger.
Am crezut că te-ar interesa.
Idiotule !
Faţă de cretin !
Bun doar să sperii oamenii !
Dar ăsta este Preminger.
Nu. Nu e el, şefu'. Îl cunosc pe Preminger.
Îl cunosc mai bine decât tine.
- El este. Nenorocitul ! - Nu mai înţeleg nimic.
Eu am înţeles foarte bine.
- L-ai adus aici ca să mă înfunzi. - Dar, şefu'...
Te-ar aranja să mă bagi la închisoare, nu ? Aşa te-ai putea ocupa de Eléna.
Nemernic de nimic !
Jur că nu l-am omorât. L-am găsit pe stradă, într-adevăr.
E mort de cel puţin două zile.
"Lui Paul Ernzer, cel mai bun pescar"
Paul Ernzer ?
- Cum o fi ajuns asta la el ? - Ce facem, şefu' ?
- Putem să-l aruncăm în lac. - E prea riscant.
Cadavrul ar putea fi descoperit şi riscăm o anchetă care ar putea duce la noi.
Sunt modalităţi mai bune. Unde-ţi este cufărul ?
- La mansardă. - Mergi şi caută-l.
Ernzer...
În cele din urmă s-au îngrijorat pentru dispariţia mea.
S-au auzit focuri de armă în apropierea fabricii care au alertat poliţia.
Plecarea lui Arlette urmată de zborul lui
Delindy au fost considerate indicii serioase.
Iar evenimentele se precipitau.
S-a făcut apel la un inspector din Fribourg. Unul dintre cei mai buni.
Primele cinci minute ale unei anchete a
poliţiei sunt întotdeauna cele mai importante.
Bine începută este pe jumătate făcută.
S-a confirmat că Charles Delindy a dispărut.
Perfect. Mă îngrijorez când este prea perfect.
O crimă este o problemă. Precum macaralele rulante sau trecerile de cale ferată.
Pare foarte simplu. Să începem cu neîncredere.
În afara lui Delindy, Preminger nu avea duşmani ?
Duşmani ? Doar asta a avut. Întreg ţinutul l-a urât, l-a detestat.
Atunci, tot ţinutul este suspectat ?
Nu tot. Nu se poate exagera. Nu şi copiii !
Bine, să excludem copiii. Deocamdată.
Nu este mai puţin adevărat că fiecare dintre noi
simte la un moment nevoia de a face ceva ilegal.
Crimă, incendiere, furt, incest şi altele asemenea.
Uitaţi. Dacă vreodată ar trebui să fiu anchetat
nu aş sta foarte liniştit. Înţelegeţi ?
CONACUL VECHI HOTEL, RESTAURANT, BAR
- Doamnă, d-l Preminger vrea să vă vadă. - Soţul meu ?
- Da, doamnă. - Să vină, desigur.
Dacă doriţi să mă urmaţi, d-le Preminger ?
Eşti complet nebun să te dai drept soţul meu !
Nu am avut de ales. Sunt un om urmărit de poliţie.
Te-am prevenit.
Arlette, nu mai pot. Spune-mi adevărul. Ţi-ai ucis soţul ?
Eu ? Ce idee. Vii să mă acuzi de o crimă pe care ai comis-o ?
O crimă pe care eu am comis-o ? Sunt nevinovat, Arlette !
- Eşti sigur ? - Desigur. Îţi jur.
Nu ar fi trebuit să mă îndoiesc. Tu mereu faci lucrurile pe jumătate.
Vezi bine că nu trebuie să-ţi faci griji. Ar trebui să te întorci acasă.
Şi tu ?
Am să încerc să descopăr adevărul. Pentru a-mi dovedi nevinovăţia.
- Dacă ai să te arăţi, vei fi arestat. - Nu-ţi fă griji. Am o idee.
- Vezi în ce situaţie ne-ai adus ? - În orice caz, nu mai puteam sta aici.
Este greu să părăsesc toate astea.
Ne abandonăm viaţa. Toate amintirile noastre.
Deja a venit poliţia ?
- Dar ar putea fi şi un client. - Nu a mai fost unul de şase luni.
În numele legii, deschide !
- Vezi că nu e un client ? - Mă duc.
- Tu erai, Mondui ? M-ai speriat. - Ce ? Nu d-ta eşti criminalul !
- Acum ştim cine este. - Da ?
- Şi cine este ? - Delindy. N-am nicio îndoială.
Oh, Mondui, mă bucur să te văd.
Şi s-a găsit cureaua... pe Preminger ?
Nu încă, dar poliţia crede că Delindy l-a aruncat în lac...
înainte de a fugi cu soţia lui Preminger.
Cam în pripă, ceea ce înseamnă că e asasinul nostru.
Spune-mi, din cauza d-nei Preminger, Delindy a... ?
Da. Pa, pa !
Apropo. Gata, mă însor. Compania de transport Gaillard & Mondui.
- Trebuie să-i spun şi soţiei mele. - Dacă credeţi că o va interesa.
Nu plecaţi încă. Am un pachet pentru dvs.
- Un pachet ? - Vreţi să semnaţi aici ?
Oricum, ancheta asta a poliţiei a emoţionat întreg ţinutul.
- Şi încă cum. Şi pacheţelul meu unde este ? - Aici, este aici.
Nu vă faceţi griji. Vă voi ajuta.
TRANSPORTURI RAPIDE ANTOINE GAILLARD & MOŞTENITORII.
Hopa sus ! În maşină !
- Ai auzit ? - Da.
Putem rămâne aici.
Dacă nu-l vor găsi imediat pe Preminger, ai putea avea timp să recuperezi centura.
Totul se va aranja. Este minunat ! Şi îţi promit
că nu voi mai merge niciodată la pescuit.
Dar niciodată.
Ce e cu cufărul ăsta ?
Cred că mama ta va se va instala aici pentru două luni.
Crezi ?
Nu există adresa expeditorului şi nu este închis cu cheia.
Să tăiem.
Nu ! Georgette, te rog ! Te rog !
Asta e ! Din fericire, gândesc pentru amândoi !
Du-te şi caută o funie în atelier !
- Ca să faci ce ? - Bietul de tine ! Grăbeşte-te ! Mă termini.
Mulţumesc.
La revedere.
Puteţi să-mi spuneţi unde pot găsi o cameră şi o baie ? Desigur.
Şi ceva de mâncare pentru că sper să rămân puţin aici.
Aşa-i. Dumnezeu salvează regina.
Cred că e cutia aceea mare pe care i-am dus-o lui Ernzer.
Trebuie livrată lui Delindy.
Criminalului. Pun pariu că înăuntru e cadavrul.
Hai. În maşină cu el.
Deci, susţii cu încăpăţânare că nu ştii nimic.
V-am spus totul, d-le comisar. D-l şi d-na sunt plecaţi.
D-l, nu ştiu unde, d-na la Montreux.
- S-a verificat la Montreux ? - Aşteptăm răspunsul, şefu'.
Bine. Eşti singură... dar masa a fost aranjată pentru două persoane.
Pentru Alphonse şi pentru mine.
- Cine este Alphonse ? - Groparul. E logodnicul meu.
Când proprietarul nu este acasă, tu umbli cu groparul. Frumoasă casă.
Nici urmă de cadavru. Poate e vorba doar de o scuză.
Cu siguranţă. Dar nu putem trece peste asta.
Dar crede-mă, orice crimă posibilă...
putem spune că este posibilă, deci explicabilă, a
fost, este sau va fi comisă. Sunt convins de asta.
- Josephine, ce se întâmplă ? - Mă interoghează, d-nă. Poliţia !
Şefu' !
Şefu', uite ce am găsit în biroul lui Premiger. Un revolver.
Lipseşte un glonţ şi poate că există amprente.
Şi mai este şi un dosar pe numele Ernzer, vroia să-i declare falimentul.
Eléna, fă-ţi bagajele. Plecăm !
Mereu acelaşi lucru. De fiecare dată când ne simţim bine undeva trebuie să plecăm.
Şi acum nu mai am nici cufăr.
- Din prostia ta nu mai avem nici maşina. - Şi asta ?
Asta nu poate rămâne aici. Du-te şi du-o în pădure.
- Şi cum vom pleca ? - În gară riscăm să fim observaţi.
- Ne vedem la Neuchatel, pe vapor, în port. - Da, şefu'.
- Asta este casa lui Delindy ? - Casa criminalului ?
- Da. - Asta e. Probabil nu e nimeni acasă.
- Am să sun totuşi. Vom vedea. - Aşa-i, sunaţi.
- E cineva ? - Nu rămân aici. Mi-e frică.
La naiba !
- Asta e maşina urmărită ! - Care ?
Cea a lui Delindy.
Aţi înţeles ? Mi-am spus că un zgomot ciudat în casa suspectului este suspect.
Vă place să vă băgaţi nasul în treburile altora.
De asta aţi venit să-mi povestiţi asta.
- Corect ? - Asta e.
Mă rog. Vom verifica.
Da. Sunt Guillaume.
Este tot ce aveţi ca amprentă ?
Una singură. Bine. Mulţumesc. Aştept raportul tău.
Nimic grav, sper ?
Tu, Saint-Bernard-ule, te sfătuiesc s-o ştergi !
D-le Ernzer, tot fericit ?
D-le Ernzer, sunt încântat să vă cunosc.
D-le comisar...
- Suntem nevinovaţi. - Vă jur.
Îmi daţi voie ? Pentru mica mea colecţie.
Gata. Mulţumesc.
Du-te acasă la Delindy. Nu ştii niciodată ce poţi găsi până nu mergi acolo.
Am plecat, şefu'.
Uitaţi, şefu', l-am găsit într-un dulap din casa Delindy.
Ce mai faceţi ?
Un englez într-un dulap ? Asta mai lipsea.
D-nă, scuzaţi-mă că a trebuit să vă aduc aici. Am nevoie de mărturia dvs.
Mergi şi adu nişte scaune.
Charles, de ce te-ai întors ?
Ţi-am spus. Chiar trebuie să descopăr adevărul.
Ce înseamnă asta ?
- E Delindy. - Ucigaşul !
Din nou ? Unde ar trebui livrat de data aceasta ?
La secţia de poliţie.
- Cine l-a adus ? - Un englez.
Deci, cadavrul soţului dvs va atins picioarele ?
Într-adevăr, d-le comisar. Exact aşa.
Acum ce mai este ?
Hoţi de maşini, şefu'. Pe micuţul blond l-am găsit în maşina lui Delindy.
Dar inspectorul a venit şi m-a arestat !
Pentru că v-aţi jucat cu poliţistul. Complimentele mele.
Faţa ta mi se pare cunoscută.
Poate că am făcut armata împreună, d-le comisar.
- Un mic pacheţel pentru dvs, d-le comisar. - Nu puteaţi să-l duceţi altundeva ?
Scrie că e personal pentru comisarul Guillaume.
E cufărul meu ! Ce caută aici ?
Semnaţi aici pentru cufăr.
Şi, cine l-a ucis ?
Trebuie să fie o afacere de spionaj. Englezii sunt implicate.
Am vrut doar să-mi fac datoria faţă de ţară. Continuare bună.
Bună ziua, tuturor.
D-le inspector, ciudatul ăsta pretinde că a fost martor la moartera lui Preminger.
- Ai ceva să ne spui ? - Am înţeles. Am văzut totul.
D-le comisar, doar nu veţi crede ce va spune tipul ăsta !
Calmaţi-vă, d-nă. Poate că acest om ne va spune adevărul.
Dar, d-le comisar, dacă el este vinovatul ?
Deci ?
Nu pot spune nimic.
Nu-ţi face griji, omule. Orice s-ar întâmpla, poliţia te va proteja.
Nu-i asta. Mi-e foame şi nu mă pot exprima corect.
Sunt sigur că sunteţi ca şi mine. Cu stomacul gol nu poţi gândi corect.
Şi, mi-e şi sete. Sunt amintiri greu de povestit.
Ce-mi place să înfulec !
Tocană de oaie.
N-ai încălzit-o ? E bună şi aşa.
Vă mulţumesc, d-le comisar. Sunteţi foarte amabil.
Şi acum, povestea ta ?
Cum vă spuneam, d-le comisar, a fost oribil.
Doi bărbaţi au intrat în parcul lui Preminger.
Au stat şi l-au aşteptat, fără să se teamă. După care s-au apropiat de el.
Dintr-o dată, unul dintre ei a sărit pe el şi l-a prins cu braţele la spate !
Cu mâna cealaltă l-a împiedicat să ţipe !
Apoi celălalt a luat un cuţit. Uite aşa !
Nu a fost ceva frumos de văzut !
Şi cum arătau cei doi bărbaţi ?
Îi recunoşti pe acei oameni printre cei prezenţi aici în birou ?
Aveau nişte măşti mari şi negre.
Îţi baţi joc de mine ?
Şi eu ? Sunt complet uitat aici ?
Ce este cu cufărul ăsta ? Deschideţi-l !
Dar este domnul !
Cum mereu am beneficiat de o sănătate excelentă,
moartea mea mi-a cauzat o mare surpriză.
A fost cel mai penibil eveniment al existenţei mele.
Cu toate acestea, am găsit asta amuzant.
Spectacolul tuturor prietenilor mei, care s-au afundat sau nu în ficţiune,
a umbrit oarecum moartea mea prematură.
Manevre destinate întârzierii anchetei !
Cărăuşii de cadavre !
Traficanţi şi contrabandişti !
Cu toţii au fost obligaţi să mărturisească crima pe care nu au comis-o.
Sper că nu vom sta mult timp la închisoare.
Oricum, era mult mai bine la pescuit.
Vezi unde ne-ai adus.
Arlette, draga mea, nu te înţeleg.
- Pe curând. - Da. Acum, poţi închide uşa.
Legea este acolo pentru a separa binele de rău.
În aşteptare, sper să-mi dea un moment de relaxare.
Din păcate, pentru cei morţi ca şi pentru cei
vii, poliţia are curiozităţi dezagreabile.
Împuşcat, înecat, ambalat, expediat, am fost, de asemenea, şi autopsiat.
Eu, eu care eram atât de grijuliu cu persoana mea.
Alo ? Bună ziua, doctore.
Ai văzut ce era în stomacul lui ?
Ce ? Urme de praf în rana lui ?
Şi amprentele digitale sunt ale lui ? Şi examenul balistic ?
Un foc de armă tras de foarte aproape. Evident toate se potrivesc.
În final, a fost foarte simplu. Dacă idioţii ăştia nu ar fi ascuns cadavrul...
Cu siguranţă lumea este un loc ciudat.
CAZUL PREMINGER
SINUCIDERE...
SAU ACCIDENT
Dar Guillaume a simţit că nu m-aş fi putut sinucide. Iubeam prea mult viaţa.
Dar acum vă pot spune pentru că filmul este aproape terminat.
Eu l-am trădat pe Baumann la frontieră. Mi-am făcut griji că va afla.
Şi am decis, ca o măsură de precauţie, să port un revolver. Imprudenţă fatală.
Mecanismul era ruginit. Încercând să-l curăţ,
s-a declanşat. Eram în biroul meu şi...
Aşa e. Eram în birou meu...
Dar cum se face că m-au găsit pe fundul lacului ?
Săpat şi iar săpat...
Cât să mai poţi. Nu e mare lucru, oricum. Se agită, se agită... şi gata.
Nimeresc aici din întâmplare sau chiar în mod obişnuit.
Deci, asta-i treaba. Când spun că sunt gropar, toată lumea râde de mine.
Şi fără nici un motiv. Îmi place meseria mea pentru că trăiesc printre flori.
Pentru că în fiecare zi întâlnesc pe altcineva.
Nu aş putea trăi într-un mediu trist.
Bietul domn Preminger. Aş putea spune că l-am văzut murind.
Culegeam fasole în grădină. Împreună cu Josephine.
"Pentru sfânta Josephină, " "De la vârf la rădăcină."
Dintr-o dată am auzit un foc de armă. E ceva rar pe aici.
Am alergat în casă şi am intrat în birou. El
era acolo. Întins jos cu pistolul în mână.
Era şi mai lung decât când era în viaţă.
M-am uitat la el. L-am verificat.
M-am gândit şi mi-am spus, Alphonse:
E problema ta, pentru că trebuie să-l îngropi.
O groapă de cel puţin doi metri. De la argilă la calcar.
Astăzi merge, dar... când plouă este noroi.
Şi când soarele bate, e greu. De la argilă la calcar.
Pentru cei ce pleacă este cel mai uşor. Mai rău este pentru cei care rămân.
O gaură de doi metri !
Sapi şi sapi, dar... nu atât de mult.
Aşa că am luat căruţa. Apoi barca.
Şi buf... în mijlocul lacului. Aşa nu a mai trebuit să sap.
Nu poţi ţine simultan liturghia şi să tragi şi clopotele.
În sfârşit obţinusem o înmormântare decentă.
Într-un mic cimitir frumos la ţară, înconjurat de flori şi păsărele cântând.
Dorinţa urma a mi se împlini...
Traducere: mytzu74
SFÂRŞIT