Parizienii merg în vacanţă...
Cu alţi prieteni parizieni.
Şi prietenii noştri sunt parizieni şi ei toţi merg în Normandia...
Să mergem şi noi acolo.
Ce noroc au parizienii...
că trăiesc la Paris...
Pe toate zidurile din oraş e scris: "Paris-Normandie...
în mai puţin de 2:30h"
Apoi, mai e şi cursa de cai, pe care n-am ratat-o...
Cerul şi marea...
de care trebuie să profităm !
Şi într-o dimineaţă, de vacanţă...
am plecat cu parizienii.
La revedere, nebunie, poluare şi amenzi...
şi... trăiască Normandia !
Versiunea românească: theo_buzau@yahoo.com
Sunt mulţi parizieni pe autostradă.
Sunt sigur că era o zi de luni,
însă, din fericire, mi-a luat cu 10 ore mai puţin...
decât altor parizieni !
Clacsonatul interzis cu excepţia unui pericol iminent
- Mişcă mai repede, vreau să cunosc vila. - În primul rând trebuie să o găsim.
- Care e strada ? - Ce ştiu eu ? Uită-te pe hartă !
- Te uiţi pe dos, dă-mi-o mie ! - Fii atent la trafic, papa.
Nu-mi pasă ! Numai să traversăm, va dura 45 de minute.
Ce plăcut...
- Te rog, ce stradă e asta ? - Îmi pare rău, nu sunt de pe aici.
Ce prost ! Acum s-a oprit în drum !
- Avansează, ori cobor la tine ! - Vai de capu' tău !
- Vrei să repeţi ? - Cum să nu: vai de capu' tăui !
Bagă de seamă că sunt cu ochii pe tine. Ai mai oprit deja de 3 ori. Ce cauţi ?
Lasă-mă în pace ! Caut vila. Am închiriat-o prin poştă.
Şi permisul de conducere, tot prin poştă l-ai luat ?
M-ai blocat cu maşina, doar să mă sâcâi, fără-ndoială.
Să-ţi dau o lecţie ! Nu accelerezi când te depăşeşte cineva, domnule.
Conduc de 25 de ani, domnule !
În acest caz, e intolerabil, domnule !
- Hei, dau eu de tine ! - Sigur, o să te găsim !
Desigur, la "Ziua eleganţei" !
- Ai auzit-o ? - Bineinţeles că da.
- Vai de capi' tău ! - Taci, şofer de duminică !
- Prostovane ! - Uită-te înainte, tâmpitule !
Ce-ai făcut ?
- Îmi pare rău. - Nu-ţi face griji, e o plăcere.
Staţia terminus, toată lumea coboară !
Miroase a sare...
- Papa, Papa ! - Măi să fie, ăsta loveşte şi copii, acum !
- Ce vrei de la mine ? - Nu poţi opri aici !
- Vrei să descarc bagajele în parc ? - Începi să mă calci pe nervi !
Fii calm, sunt într-o stare de spirit bună.
Calm. Metodic. Avem timp.
A făcut-o dinadins, să creezi un blocaj de trafic ?
Ei bine, trebuie să-i ajut, altminteri stăm aici până diseară.
Nu, nu ! Apuc-o aşa !
- Dă-mi-o mie să... - Nu, lasă-mă !
Ochiul ! Mi-a dat drept în ochi ! Mă iei peste picior ?
Înapoi în maşina ta ! Rapid, până nu te "croiesc" cu asta !
- Ai înnebunit, dragule ! - Ticălosul ! Nu voi tolera !
Vino ! Sus !
Vei vedea. O să vezi !
La naiba, nebunule !
Oh, dau eu de tine !
Dunele înflorate
Trebuie că e de la rugină...
O să ai probleme cu Belles-Artes, trebuie să fie un monument istoric.
Nu e prea deseori vizitat.
Conform catalogului şi fotografiilor era...
Bine că la căsătorie nu te-ai adresat unei agenţii matrimoniale.
- Sunt multe camere la etaj, dar urâte. - Nu vă place, dle Dubois ?
Dacă am plăti doar jumătate din chirie...
Va trebui să "pescuieşti" din fondul secret.
Nu am fonduri secrete !
Şi la ce te-ai fi aşteptat la acest preţ, Deauville, în luna august ?
Acest loc este în regulă. Cel puţin, am făcut ce am putut.
Atitudinea ta este neplăcută şi deprimantă.
Hai, papa, nu mai face mutra asta. Oricine mai ia câte-o ţeapă...
După curăţenie, va arăta splendid.
O să vezi, pisicuţa mea. Vom avea amintiri din această casă de la malul marii.
În primul rând, vom aerisi un pic. Ăă ?
Lasă-l pe unchiul tău, este specialitatea lui.
Simplu. Dă-mi un scaun.
Ei bine, ce e ?...
- Era... era înţepenită. - Sigur, totul e ruginit.
Destul !
Hai, plecţi de-aici. Daţi-vă deoparte !
- Este periculos ? - Nu mai mult decât să decojeşti o banană.
Asta nu e... nu e din cauza ruginii. E... e mânerul, mi-a alunecat.
Crezi ?
Şi asta... asta e umiditatea. S-a umflat lemnul.
- Şi încă mai e de făcut una-alta. - Nu mai rămânem aici ?
Da, s-a plătit chiria.
- Uite. - Papa, eşti cel mai bun !
- Acum, le voi deschide şi pe celelalte. - Nu insista, n-o să-ţi iasă mai bine.
Lumina funcţionează...
- Acum, nu mai funcţionează. - Bine că am încercat cât mai e ziuă.
Sunt Maurice şi Jacqueline !
Trăiască vila de vacanţă !
- Bună ziua. - Bună.
- Eşti în regulă ? - Da.
- Aţi călătorit bine ? - Da, foarte bine. Oh, Lucien !
- Bună ziua, frumoaso. - E fantastic, sunt foarte fericită !
Atunci, vino, pentru că...
Lucien, prietene ! Chiar eşti bun.
Mi-ai vorbit despre casă, dar e ditamai viloaca. Ştii, eşti un mare şef. Serios !
- Mulţumesc, dar nu e chiar... - Ce "nu chiar", ce ?
Mai sunt unele detalii...
Nu contează detaliile Suntem în vacanţă şi viaţa e frumoasă !
- Arată-mi casa ! - Ai călătorit bine ?
Nu, numai sonaţi sunt pe drum. Dar contează că suntem aici.
Lucien !
- De ce n-ai deschis ferestrele ? - Ba, am deschis două.
- E un pic cam dificil. - Eşti aşa firav...
- Jacqueline e încântată. - După curăţenie, va arăta foarte bine.
Vezi, ce-ţi spueam eu ?
Ce aer, copii !
Eei... Aveam dreptate. Acum, să râd şi eu.
- Unde sunt farfuriile ? - Dacă ai veleităţi de explorator...
Sunt pe masa din bucătărie !
Doamnă ?
Doamna Couffinous. Sunteţi la mine acasă !
Casa e de groază, ştiu. Nimic nu funcţionează, evident.
Nu eşti bucuroasă, şi se vede. Dar, anul viitor, mă vei implora să te întorci.
Dar nu vă faceţi griji. N-am arvunit casa de două ori aceloraşi persoane.
- E un principiu ! - Ne bucurăm nespus, doamnă...
Asta nu contează.
Probleme financiare temporare mă obligă să primesc chiriaşi.
Sper că ne vom suporta cât se poate.
Eu locuiesc în casa gardienilor.
Da, am ajuns în decadenţă totală.
După greci şi romani, e firesc.
Dacă aveţi nevoie de ceva, să-mi daţi de veste.
Şi bate la uşă, înainte de a intra !
Aşa se face, de obicei. Fiţi bineveniţi !
- Încântătoare... - Am eu grijă. Totul e aranjat.
În două zile îmi va mânca din palmă.
- Apropos de mâncare, trebuie să fac piaţa. - Te însoţesc.
- Şi bagajele ? - Te ajut eu, şi totodată îţi arăt odăile.
- Ştii ceva de ladă ? - Sună să afli dacă a sosit. Nu ştiu.
- Te rog, prinţesă. - Mulţumesc.
Auzi, pantalonii tăi par să se fi năiscut odată cu tine...
şi aţi crescut împreună.
- Eşti mereu călare pe situaţie. - Fii sigură.
- Să-l iau de flirt ? - Cât trebuie să ţii o prietenie de durată.
- A lui Lucien ? - Nu... Dar cred că suntem o echipă unită,
toţi patru.
- Ei bine, să vedem dacă va dura. - Da, surioară.
Ne vedem săptămâna viitoare, respectele mele, doamnă dragă.
Doamnă, domnule, cu ce vă pot ajuta ?
- Am nevoie de... - Ştiu !
Aţi închiriat o vilă, doar aţi ajuns, sunteţi mai mulţi.
- Măi, măi ! - Simplă rutină. Dle Paul !
E partenerul meu. Este extraordinar, veţi vedea.
- Domnu', doamna... - Poftiţi, doamnă.
- Ce vilă ? - Stai, să ghicesc: "Zip" ?
Nu, "Zip" este imensă. "Capucinii" ?
Nu, "Capucinii" este mititică... Staţi...
... eh... "Hortensia" ? Nu, au venit ieri.
- Ah, "Mon plaisir" [plăcerea mea]! - Nu ! Au plecat deja.
- Atunci..., "Ma Normandie" - Exact la ea mă gândisem.
- Suntem în "Dunele înflorate". - Sunteţi sigură ?
- Doar n-aţi făcut una ca asta ? - Ba da.
- O ştiţi ? - Din auzite...
Nicio problemă, vom rezolva totul.
- Dle Louis ? - Da...
Pe locuri..., fiţi gata...
- Lista nr 9: "Dunele înflorate". - Start !
Cuie, ciocan, fierăstrău...
bandă adezivă, garnituri pentru robinete...
şurubelniţă, cheie franceză...
cabluri electrice, izolir, lumânări, extinctor.
Hei ! Cabluri şi stingător ?
Nu, urmăreşte-mă, prietene,...
cabluri electrice, izolir, lumânări, extinctor...
6 mopuri, 2 găleţi de plastic pentru cartofi.
Patru ! Este distrat.
Da, am confundat-o cu lista "Pescăruşul".
Eşti sigur că avem nevoie de toate astea ?
Pentru început...
- O pereche de mănuşi de latex. - Suntem doi...
Atunci, patru perechi ! Trebuie să fie şi de schimb.
Iar aşa mâini fine necesită atenţie.
Da, dar nu modelul obişnuit pentru turiştii în trecere cu rulotele.
Atunci, trec imediat la modelul super-flexibil...
Nu, sari de la o extremă la alta.
Super-flexibil e modelul de lux, e nebunia milionarilor.
Ce crezi ?
Aş reaminti domnului că sunt necesare spre a păstra frumuseţea doamnei.
Sigur, dar fii atent, nu toată lumea are mijloacele de a achiziţiona acest model.
Vândut ! Ţi le dăruiesc.
Bravo, domnule ! Am înţeles repede că sunteţi un "domn".
Şi cu Super-flexibil, nu folosiţi talc !
Ar fi o greşeală. Am pulberea Passy.
Şi complementul său indispensabil, pulberea Yoco de spălat vase.
Da, pentru că produsele clasice...
topesc Super-flexibilele, este singurul lor defect.
Mai ales cu apă alcalină, cum e cea de aici...
dar avem şi soluţia. Un vârf de cuţit, şi dispare dezavantajul.
Şi ultima precauţie: fără găleată de plastic !
Avem acest model special.
Total inutilă, dacă n-o speli cu buretele Frotex.
- Se vinde la calup de şase sau doisprezece. - De doisprezece !
Domnii nu vor să-şi petreacă viaţa aici, trebuie să mai meargă şi la plajă.
Să vă bucuraţi de soarele de Normandia.
Ce-a mai rămas ? Ah, da, crema de protecţie solară.
Umbrela.
Calendarul mareelor.
- Aveţi maree urcătoare... - Maree coborâtoare.
- Şi plasa de creveţi. - Oh, da, faimoasa plasă de creveţi !
- Nu mai vreţi nimic altceva ? - Nu, nu.
- Spune ceva, e năucitor. - Lasă-le, sunt utile.
Sigur, doamnă. Zece ani de experienţă..., ne veţi aduce mulţumiri.
Dar nu avem banii la noi...
E un detaliu. Vă vom trimite factura.
- Nu faceţi livrările acasă ? - Deloc, suntem foarte ocupaţi.
- Dle Louis, telefonul... - Scuze.
Alo ?
Bună dimineaţa, domnule. Nu, din păcate.
Cele de 15 de franci s-au epuizat.
Dar au rămas cele de 24 de franci.
Nu, nu le pot vinde desperecheate.
Da ? Luaţi 6..., perfect.
Am un pliant nou american.
Da ? Nu... Se vinde împreună cu pernele.
- Şi mai creşte. - Şi să nu uităm darul din partea casei.
Eşti sigură că n-am uitat nimic ?
- Poate data viitoare... - Ocazia de-a reveni...
- La revedere, doamnă, domnule. - Şi vacanţă plăcută !
Salutare, doamnă Couffinous...
Ai venit în locuinţa de vară, nu ?
- Miroase bine. - Mai taci, n-am ştiut niciodată să gătesc.
Unde sunt servitorii de odinioară ?
Pe plajă, stau la soare şi îţi închiriază casa.
Cu banii luaţi, ai putea să te duci la restaurant, în loc să...
Păstrează-ţi comentariile pentru fufele tale.
Sunt încă în stare să-ţi ard o mamă de bătaie.
Scuzele mele. Pardon, eu...
Scuze.
- M-ai chemat ? - Da, tocmai au sosit unii noi.
- Ce fel sunt ? - E prea devreme să-mi fi făcut o părere.
Du-te şi vezi ce se întâmplă.
Înainte să mă scoţi din minţi.
Nu e timp, am v'o 8 treb'şoare întârziate.
- Or să fie 9. - Imposibil.
Trec pe la sfârşitul săptămânii viitoare.
Şi asta... că eşti d-ta.
- Fii drăguţ. - Ca întotdeauna !
Ei bine, dacă e urgent, o să fac un efort.
Să fie într-un ceas bun.
Mă determini întotdeauna să fac ce vrei.
Vino după aia..., să cureţi coşul de fum.
- Salut, dragule. - Bună.
Văd că nu-ţi faci griji...
Desigur, de două ore de când plecarăţi, v-aţi distrat ?
După cum vezi. Dă-mi ziarul, să ţi-l ţin.
Ce amuzant.
Am cărat sacii, am făcut curat, am pus masa...
am astupat găurile, am tras perdele.
Mă pot odihni şi eu două minute să-mi fac pronosticurile la cursele de cai.
Pe pariu că alături de soţul tău te vei ruina.
- Unde sunt Sophie şi Jacqueline ? - În camerele lor.
- Şi lumina funcţioneză ? - Nu încă.
Atunci, să mergem la cină înainte de-a se înnopta.
Ai fi putut chema pe cineva să o repare !
Deja am chemat !
Intră.
Deci,... despre ce e vorba ?
- Aşa cum zicea Napoleon. - Bună ziua, domnule.
Simeon Patetour, meşter prin vocaţie...
reparator de distracţie şi...
şi petrecăreţ pentru că... e în firea lucrurilor.
- Pot să iau... ? - Pofteşte.
Excelent.
Cu năvala asta sezonieră, nici nu mai am timp pentru dejun.
Nu te sfii, te rog.
Poftă bună, amice.
Repară contuarul electric ?
La naiba cu branşamentele !
S-a mai întâplat să fie pană de curent ?
Acesta este un model '23, revizuit în '32.
Noi îl numim "păcăleşte-moartea."
Oh, doamnă...
Cu permisiunea dumneavoastră, am luat o gustare.
Domnule...
- Cine e ? - Este muncitor calificat.
Poate începi să lucrezi.
Nu-l brusca pe domnul.
Când ai un moment liber, să mă depanezi şi pe mine.
Am şi eu un gol la burtă.
Luaţi loc, să prindeţi putere.
Şi încercaţi acest produs, este excelent.
- Dă-mi castraveciorii. - Este o plăcere să vă servesc...
- Sunt de neuitat. - Mulţumesc.
Îmi pare rău pentru deranj, dar ai venit pentru contuar...
Ce zici de contuar ? E vre-un scurtcircuit.
Deconectează trifazicul, ai tot ce trebuie în trusă.
Şi fără iniţiative personale, nu-mi plac deloc.
Te pricepi la electricitate ?
- Sigur, am fost fulgerat sub un stejar. - Atunci, eşti imunizat.
- Ei bine, hai. - Ţine.
Măi, să fie !
- Foarte drăguţ că ai venit atât de repede. - Aşa sunt eu cu oamenii ce-mi plac.
Şi am ochiul format.
Dacă zic un cuvânt, vei fi aleasă "Regina Plajelor".
Juriul nu-mi poate refuza nimic.
- Era un cablu ars. - Ba chiar două.
- Dă-mi briceagul tău. - Nu, tehnicianul a zis "fără iniţiative".
Haide !
Dacă vrei, te învăţ "crawl"...
Ai braţe bune ?
Îmi dai voie ?
Sunt cam moi.
Ia atinge bicepşii mei.
Felicitări.
- Cum stă treaba ? - Te aşteptăm.
Ştiu, ştiu... cabluri albastru şi roşu rupte,...
linia electrică arsă până la siguranţe...
şi al doilea rând de contacte topite.
- Exact, da. - Contuarele astea le ştiu ca pe apă.
Păi, cureţi firele,...
pui bandă izolir până la capăt...
şi apoi vii să-mi raportezi.
Nu crezi că ar fi mai rapid dacă o faci chiar d-ta ?
Este foarte probabil.
Dar, pentru a învăţa ceva, nu-i ceri profesorului să-ţi facă temele,
că rămâi prost pe viaţă.
Te ajut. E deja mult, nu ?
- E soţul tău ? - Nu, este soţul ei...
Mai e şi robinetul chiuvetei...
- ... frigiderul... - E o plăcere să te întâlnesc.
Cred că având ambele fire legate, ar trebui să funcţioneze.
Ce nebunie.
Soţia ta îi aduce haleală şi-i pipăie bicepşii.
- Ciudat, de ce-o face ? - Ar trebui s-o întrebi.
Tipul începe să mă înfurie.
- Ţi-a dat instrucţiuni, aşa că "prăşeşte". - Da, acum îi voi da eu "instrucţiuni".
De ce râzi ?
Acum, femeia ta îi pipăie bicepşii.
Nu-mi pasă, ajută-mă, vezi că m-am lipit de tot.
Ai dreptate, gelozia e un sentiment urât.
El a rugat-o să i se aşeze pe genunchi, dar ea a refuzat.
Stai aşa, mă întorc.
Da ? Dl Simeon ?
- Eu sunt ! - Ah, bine.
De-acum, încep urgenţele.
Scuze.
Alo ? Da, eu sunt.
Ce ? Sunteţi în sala albastră ?
Este un şurub care depăşeşte marginea sertarului...
Ce să faci ? Păi, strângi şurubul.
Da, cu o şurubelniţă, doar nu cu... La revedere.
Era prietena lu' naşu'. Calul de curse...
Poate a vrut să-ţi pipăie bicepşii.
Aluzia nu ţine, plec.
Alo ? Da, eu sunt. Ce ?
Ai făcut-o intenţionat, sau ce ? Bagă de seamă !
Nu puteţi porni şi aragazul electric şi televizorul simultan.
Am să trec mâine. La revedere.
Treburi...
- Funcţionează. - Nu-i rău.
- Şi tu ? - Cât îţi datorăm ?
Vreţi să calculaţi...
Alo ? Da... Ah, tu eşti...
Da, bine..., atunci... în 10 minute... Chiar acum !
Era soţia mea.
Soţia lui...
- Oo... pană... - Oh...
Cum adică... "oh" ?
Ezit între două combinaţii.
2-3-6, care este numărul meu de cont sau 3-6-11...
- ... data de naştere a mamei tale. - Mama s-a născut în 1912, măgarule.
Da, într-adevăr...
12: "Corneflutte"...
cea mai rea gloabă.
Ei bine, nu pariez pe el, (adică) pe mă-ta...
- Noaptea e un sfetnic bun. - Sigur, dragă.
Baia e liberă !
- Lasă-mi lumânările ! - Egoistule.
Până la urmă, ne putem lipsi de electricitate.
Şi este o scuză foarte bună să nu te bărbiereşti mâine dimineaţă.
O barbă lungă cât o vacanţă, e visul meu.
Nu-ţi sporeşte farmecul natural.
Şi Landru, Barbă Albastră şi Henry VIII nu sunt modele ?
- Stai ! - Lasă-mă, să nu provoc un incendiu !
- Avem stingătoare... - Mai bine ai fi cumpărat lumânări.
Cum a mers "lipeala" de la bazar ?
- Lasă ziarul şi culcă-te. - Pe întuneric ?
- Ţi-e frică ? - Da, mi-e frică,... să nu dau...
- ... mi-e teamă să nu dărâm mobila. - Sunt atât de puţini care au spaţiu.
- Te deranjez ? - Dar nu ţi-e somn ?
Nu, nu, sunt nervos, ies la aer.
Păi, du-te la culcare, o să dormi ca un buştean.
Nu-mi mai vorbi de combustie !
- Se pare că aerul e plin de electricitate. - O faci dinadins !
Ce-am mai spus acum ?
Maurice, ce e cu tine azi ?
- Am 20 de ani. - Nu, fii cuminte, lăsă-mă în pace.
- Sunt frântă, mor de somn. - Poate ai o migrenă doar.
Fă nani, puişor.
Ce faci ? Eşti nebun ? Sunt ţânţari...
- Închide fereastra. - Am nevoie de aer.
Lucien, doar nu te-apuci să citeşti ziarul...
N-am terminat, dragă.
- Îmi pare rău, dar am nevoie de lumină. - Şi eu, ca să dorm, am nevoie de întuneric.
Pentru ultima oară, închide fereastra !
- Animaule ! - Vrei să-ţi ard o palmă ?
- Ca să vezi ! - Şi eu care credeam că e luna de miere.
Ştii ce cred eu ?
Poate...
Cu toate astea pe cap, nu avem timp să vedem marea.
Deschide, Lucien, sau dărâm uşa !
- Ce este ? - De-o juma' de oră stă închis acolo.
- Te simţi rău, Lucien ? - Mă bărbieresc.
Pentru mustaţă,... are o foarfecă specială.
Fii bun, şi noi vrem să ajungem la plajă devreme !
Ce inteligent, m-am tăiat din cauza voastră.
- Să chemăm o ambulanţă ? - Am piatră acră, dacă vrei.
Nu, mulţumesc. Am propria mea farmacie.
Ce faci ? Nu eşti gata ?
Soţul tău stă de-o jumătate de oră în baie.
- Dă-le voie şi lor, dragă. - Lasă fleanca !
Ce manierat e ! Ei bine, grăbeşte-te.
E cineva p-aici ?
E cineva ?
Da, vin.
Omul meu ! Vin acuş !
- Repede, a ajuns bagajul ! - Hei, bagajul a sosit.
Ce generaţie !
- Bună dimineaţa, domnule. - Urmaţi-mă, domnule.
În sfârşit ! Credeam că sunteţi surzi...
Nu ştiu ce e înăuntru dar sigur nu sunt pene.
- Maurice, vino să-l ajuţi pe domnul. - Vin, vin.
Presupun că vrei un păhărel...
- Nu e lada noastră ! - Sigur, nu sunt aceleaşi mânere.
Ah, nu ! N-o să repet ce-am păţit anul trecut.
Ce s-a întâmplat ?
Am dus din casă în casă o lună una ca asta.
Tocmai, nu este a noastră.
Sunt toate la fel. Dacă nu ştiţi să puneţi o etichetă, nu cumpăraţi lăzi !
- De ce ? - Pentru că nu este practic pentru noi...
sunt toate la fel, atunci greşim. Nu suntem supra-oameni !
Dacă trataţi bagajele mai bine, etichetele ar fi rămas ataşate.
Destul, tac, să mă duc s-o schimb.
Ajutaţi-mă.
- Chiar, nu sunteţi fam. Phage ? - Nu, noi suntem Dubois şi Moreau !
Vrei să vezi documentele ?
Nu, de data asta. Haide.
Domnilor, dacă aţi abuzat de credulitate mea, ar fi foarte urât.
La revedere !
O zi bună, domnule. Sigur o va găsi pe-a noastră, nu-i o dramă.
- Crezi ? - Am toate rachete în ladă.
Putem să ne lipsim de ele, dar nu şi de lengerie, rochii, uscător de...
Nu conta pe mine să te duci la cazinou îmbrăcat prost.
- Nici pe mine ! - Sărmane Lucien, o să te duci ca burlacu'.
Da. Şi acum merge la culcare devreme ? Vacanţă e ca să se odihnească.
- Ar fi o idee interesantă, nu ? - Nu vrea să-şi dea seama...
că dacă noi vrem să arătăm bine, este spre a vă onora.
Poate greşesc, dar nu cred că femeia cochetă va garanta onoarea soţului ei.
- Ce adânc, Lucien ! - Baia este liberă.
Ce generaţie !
Cookie, vino aici. Cookie !
Vino aici, Cookie.
Tu, vino aici.
Mulţumesc, domnule. Cookie, eşti foarte nepoliticos.
- E foarte tânăr. - Nu ştiu când n-o să mai tragă de lesă.
- Ce nebunatic e... - Doamnă, trebuie să aveţi "vână".
Daţi-mi voie...
- Nu-i face rău... - Îi arăt cum să mă cunoască.
Dă-mi-o mie.
- Bună. Vii să te scalzi ? - Avem barcă, după cum vezi.
- Putem merge la înot ? - Ştii să înoţi ?
- Foarte bine, domnule, vă asigur. - Hei, tinere...
Vezi să n-o pierzi, părinţii ne-au încredinţat-o nouă.
Contaţi pe mine, doamnă.
- E foarte drăgălaş. - N-arată deloc rău.
Aveţi grijă, dacă începeţi să căutaţi tineri,
înseamnă că îmbătrâniţi.
Atenţie !
Ia uite ce prost e !
Haide, Cookie, mergi înainte.
Cookie !
- Nu ştiu cum să vă mulţumesc. - Mă pot gândi la un răspuns.
Du-te la scăldat, dragă. Vin şi eu mai apoi...
La revedere, domnule.
Hei, ai putea să-ţi ceri scuze !
- Acum, putem merge ? - Se pare că da.
Grăbeşte-te, Lucien, haide !
- Nu cântăresc mult amândouă ? - Nu. Vino Jacqueline.
Nu, e prea frig.
Ai grijă, cu valurile nu se ştie niciodată !
Mai bine nu-i pierde din vedere.
- Ce vrei să spui ? - Dacă-i ia valul, îi vom ajuta.
Eei, iată...
- Uite ce-i fac ! - Dacă mai faci aşa, îţi ard o palmă !
Micuţul are dreptate, E ridicol castelul ăla.
- Pardon ? - Nu este deloc fain.
Aşa crezi ?
Nasol castel.
Dă-mi voie...
Vezi,... lopata. Stai acolo. Şi uită-te aşa la mine.
Ochi în ochi.
Pui nisip. Vezi ?
Vezi ?
Pui nisip şi îl tasezi bine.
Nu cu grabă.
Şi mai presus de toate,... ştii ?
Nu dintr-odată, nu trebuie dintr-odată.
Stai departe ! Depărtează-te !
Scuze, se pare că amândoi suntem neîndemânatici.
Bă necioplitule, l-a făcut să plângă pe fi-miu.
Oh... ia te uită !
Dle Director, ce surpriză ! Lumea este mică. Îmi pare rău...
- Mă ierţi, băieţel ? - Castelul meu !
- Tată, castel ! - Destul, du-te la joacă.
- E cam obraznic. - Este mai cuminte decât alţii.
Doamnă, soţul dvs e unul dintre cei mai buni colaboratori ai mei. Ba chiar cel mai bun.
E regele balamalelor. A bătut recordul anului la vânzări.
Un astfel de om, este o binecuvântare pentru familie.
Cred că faceţi o confuzie, domnule.
Nu este soţia mea, ci o bună prietenă, Jacqueline Dubois.
- Soţia ta nu a venit cu tine ? - Ba da, e acolo, uitaţi-o.
- Şi el e un prieten de-al tău ? - Nu, e soţul meu.
- Ah, sunteţi foarte intimi. - Veniţi cu noi la un păhărel ?
- Da. - Soţia va fi încântată să vă cunoască.
Plăcerea va fi partajată.
- Castelul e mişto. - Nu e.
- Ba da, e frumos ! - Ba nu e.
- E frumos ! - Ba nu e.
- E frumos ! - Mai lasă-mă...
Ia te uită ! Pleacă de aici, lânos jegos !
Da, o casă... este bine... dar uneori aduce surprize.
- Sigur. - Dimpotrivă, la camping, ştii unde mergi.
Da, dar pe 30 mp.
- Pardon ? - Pe 30 de metri pătraţi.
El nu ştie nimic despre bunăstarea traiului în natură.
- Un neifericit. - Tocmai pentru că înţeleg natura...
- Nu mi-ar fi trecut prin minte... - Taci, Maurice.
Mie îmi place la camping, Şi ţie ?
- Cam asta şi facem, dragă. - Eu, de exemplu, aşa cum mă vezi,...
cu materialul pe care-l am, dacă-mi ceri să campez în Alaska,...
- ... aş fi de acord. - Cu condiţia să porţi măcar pulover.
Nici măcar. Am balonzaid Bourane,
ultra rezistent, ţesătură complet impermeabilă...
index 600 mm, cu protecţie la vânt...
- ... anti-furtună. - E fantastic.
Zăpadă, furtună, ploaie torenţială, puţin îmi pasă, dacă pricepi.
- Pipi, tată. - Da, imediat.
Ei bine, îmi pare rău, e 12:30 şi...
friptura la gratar mă aşteaptă la umbră, aşa că...
- Pipi, tată ! - Lăsaţi...
- Nu las deloc, aşa e corect. - Pipi, tată !
Veniţi la un aperitiv la noi acasă, "Dunele înflorate".
"Dunele înflorate"... trebuie să fie un loc frumos.
Aparenţele înşeală.
Ei bine, într-o zi, vin cu Fernande.
- Pe curând. - Pe curând, domnule.
- Ce te-a apucat să-l inviţi ? - E şeful meu, e normal să fiu politicos.
El ar trebui să-şi educe copilul, să nu-mi mai pipăie coapsele.
Se juca.
Azi, copiii sunt înspăimântător de precoce.
- Te-ai gândit la pariuri pe cai ? - 3-6-9, sunt sigur de câştig.
Acum, poţi băga fierul în priză, dragă, funcţionează !
- Mulţumesc, eşti un dulcic. - Ştiu.
- Pot să iau fierul de călcat ? - Cinci minute.
Nu mai pot ! Dacă nu vine lada, mâine fac scandal la gară !
- Duc maşina la garaj, vii cu mine ? - În jupon ?
Nu, aştept fierul să-mi calc rochia.
- Bine am mai început vacanţa ! - Un om cu un tricou poate merge oriunde.
- Michel e la curse şi tu te plimbi. - Nu mă duc la plimbare.
- Mă duc să schimb garnitura de chiulasă. - Du-te !
Când o să fii mai prezentabilă, mă găseşti la "Clubul Mării"
- Este lângă atelier, bine ? - Vedem...
Doamnele sunt nervoase.
- Te scoate din sărite ? - Da, de multe ori. Dar, auzi ?...
Să recunoaştem că nu avem nicio vină în chestia cu lada.
- Nici gând ! E de doi bani. - Da, e adevărat.
Oh, şi fermoarul e stricat !
- Mă anunţi când termini. - Da.
- Ai câştigat ? - Două din trei.
Atunci, ai pierdut.
- Punem şampania la rece ? - Ce nostim...
Maurice mi-a spus că ne aşteaptă la "Clubul Mării".
Nu pot merge cu această rochie, asta e de mers la piaţă.
Mi se pare foarte frumoasă.
E cea pe care o aveai la "Aux fleurs", îţi aminteşti ?
Da, dragă. Dar a fost acum doi ani.
- Cui îi pasă ? Nimeni nu ştie. - Ba da, mie şi femeilor care urmează moda.
La acest subiect eşti mereu în faţă.
Lucien, n-o să-mi spulberi iluziile despre căsătorie.
- Caii m-au adus într-o stare proastă. - Pe mine, lada.
Ar fi fost mai bine să fi pus totul în maşină.
Intră. Am terminat. Intră !
Oh, scuzaţi ! Deranjez ?
Dimpotrivă, chiar dacă mai târziu, eşti binevenit.
- Ai găsit-o ! - Nu, asta este Dupont-Trousselin,
o duc alături, la "Albăstrelele".
De ce ai adus-o aici ? Să ne păcăleşti ?
Nu, este o chestie de dimensiune, să văd dacă a dvs este mai mică.
- Nu. Mai degrabă, e mai mare. - Aaah, da ?
Facem progrese, am găsit locul potrivit.
- Nu e şi ăsta un pas înainte ? - Prefer să plec, să nu spun o grosolănie.
E cam ca Margueritte a mea, dar a mea e mai...
Nu am nimic împotriva ta, dar dacă nu e nici mâine lada aici,
să te aştepţi la nasoale.
Cu tot calmul meu, devin violent !
- Ştii drumul ? - Da, e pe-aici.
- Ce faci ? - Caut ţigările.
Bărbaţii... niciodată nu găsesc nimic. Poftim.
- P-aia ai ales-o ? - Ce anume ?
- Rochia aia. - Nu, Maurice mi-a dăruit-o.
Pe mine m-ar fi deranjat foarte mult.
- Nu-i dăruieşti fuste soţiei tale ? - Nu, şi le cumpără singură.
Un bărbat într-un magazin de lenjerie feminină, vânzătoare râzând...
O, pe Maurice nu-l deranjează deloc vânzătoarele chicotind. Dimpotrivă.
Fiecare cu natura lui.
Sărmanul de tine ! Nu te ştiam aşa de timid.
- Mai presus de toate, sunt drăguţ. - E adevărat.
Maurice este un clovn iar tu eşti drăguţ.
Dansăm ?
De data aceasta, fără îndoială, deranjez.
- Ce mai e acum ? - Nu-i chiar aşa de rău.
- În locul d-tale, aş ezita. - Bine, bine. Şi ?
Dupont-Trousselin au văzut lada dvs. Courgeau le-a dat-o din greşeală.
Unde a plecat ?
Nu se ştie. A plecat în vacanţă azi dimineaţă.
Nu-mi spune că a dus-o la Mont-aux Bains.
Tot ce se poate, îi place să se amuze.
Şi, între noi fie vorba, lada dvs poate fi un subiect.
- De necrezut ! - Să nu ne enervăm.
Ancheta progresează. Nu sunt supraom, nu ?
Nu vă deranjaţi pentru mine. La revedere.
E bine, foarte bine.
Mă duc după Maurice. Dacă nu-mi cumpără minimum necesar, mă întorc la Paris.
- Haide, nu te alarma ! - Ajută-mă.
Desigur.
Fereşte-ţi părul.
- Nu crezi că e invers ? - Nu cred, sunt sigur.
- Eşti tare neîndemânatic. - Stai.
Oh, scuze ! Ziua în amiaza mare şi în sufragerie, nu te aşteapţi la aşa...
- ... gen de surpriză. Scuze. - Parcă am fi la moară aici.
Nu mă gândeam să fiu considerată prea autoritară că intru în casa mea.
Nu, doamnă, nu, deloc. Cu ce vă pot ajuta ?
Lăsându-mă să-mi împrumut o râşniţă de cafea.
- A mea s-a rupt. - Ce păcat.
- Mă duc după ea imediat. - Nu vă deranjaţi.
Voi ieşi direct prin grădină...,
ca să nu vă deranjez din nou... conversaţia.
Cred că ne-am compromis amândoi reputaţia.
- Dacă ai şti cât de puţin îmi pasă... - Da, totuşi...
Şi ce-i mai rău, este că nici măcar nu-ţi făceam curte.
Atunci fă-mi-o. Doar să nu te simţi nasol dacă nu-ţi reuşeşte.
Hai, ca între prieteni, n-o să...
- Păi, mă însoţeşti ? - Fără Monique ?
Doarme dusă aşteptând lada. Vii sau stai aici ?
- Vin, dar unde mergem ? - La Clubul Mării, să-l găsim pe Maurice.
- Că tot ai chef de dans. - Da, dans...
Se pare că nu este.
De regulă e punctual, s-o fi întâmplat ceva.
- Ce iei ? - Un gin tonic.
Un whisky.
- Dansăm ? - Nu. Lasă-mă să mă relaxez un pic.
- Dacă tu crezi că e o corvoadă... - Nu fi prost.
- Ţii mult la jocul tău de seducător ? - Oh, da, foarte mult.
- Am multe ocazii să-l fac. - Dar cu Monique cum rămâne ?
E dezinteresată, blazată.
- Aşa crezi ? - Da.
- Atunci, reînnoieşte jocul. - Nu-i uşor.
Întreabă-l pe Maurice, îţi va da lecţii, e specialist.
Oh... Maurice, Maurice !
Nu ştie nimic despre femei. E pasionat de mecanică...,
serile romantice şi le petrece în garaj.
Nu-mi spui că de fiecare dată când strâng un şurub, trebuie să desfac chiulasa ?
Dacă vrei să prinzi 400 km/h, nu am nicio problemă...
dar eu nu fac o reparaţie fără să schimb tot !
- Eşti încăpăţânat. - Nu sunt un amator.
- Cât mă va costa ? - Nu pot spune înainte de a începe.
Nu-mi pasă. Am nevoie de ea mâine.
- Ai o clipă liberă, prietene ? - Nu am terminat cu domnul.
Te rog, copiii şi doamnele întâi. Voi aştepta.
Mulţumesc. Sunteţi foarte amabil. Mă simt foarte jenată.
Nu există plăcere mai delicată decât să fii politicos cu o femeie frumoasă.
Dintr-o dată, motorul meu a început să emită zgomote stranii.
De neînchipuit !
E o nebunie, nu ? Pare ca un ciocan pneumatic.
- E ca dracu'. - Putem spune că este insuportabil.
- Ce este ? - Aproape nimic, doar lipsă de ulei.
Doamna e cu mintea aiurea şi-a mers fără ulei. Un adevărat masacru.
Iată de ce Alvaro fugea ca un nebun după maşina mea !
- Alvaro ? - Şoferul meu.
Cu siguranţă, făcea schimbul de ulei când am luat maşina fără să ştie.
E distractiv, nu ?
Doamnă, de ce aţi luat-o, nu mai avea nici picătură de ulei.
Doamnei îi place prea tare extravaganţa.
Ştim, băiete ! Calmează-te.
Domnul va face reparaţia. Ţi-o încredinţez, nu ?
- Sunt în Golf Hotel. Doamna Spinoza. - Ca amortizoarele ?
E soţul meu. Este în America.
Mă bucur că am rămas în pană în acest garaj minunat, aşa de...
cum să spun... atât de artizanal.
Alvaro ! Ai ceva bani la tine ?
Trebuie să fac cumpărături iar hotelul este la dracu' n cărţi.
- Dă-mi 50.000 de franci. - Doamnă, păi...
Cum ? Iar ai plecat fără bani ? O să mă supăr !
- Doamnă, dacă-mi permiteţi... - Vezi în ce situaţie m-ai pus, Alvaro ?
Să accept bani de la un străin. Un străin fermecător, dealtminteri.
- Maurice Dubois. - Marie-Laure Spinoza.
Apropiaţii îmi spun Rila.
- Poftiţi... - Mulţumesc, eşti un înger.
50 este de ajuns, mulţumesc. Stai la Golf ?
Nu, nu. Suntem... eh... Locuim într-un conac minunat.
- "Dunele Înflorate". - Ce minunat...
Îţi returnez suma cu proxima ocazie, nu ?
- Nu, prefer să vin eu la dvs. - Cum aşa ? Să te deranjezi tot d-ta,
... care mi-ai făcut un bine ? Nu... Nici nu se pune problema !
Alvaro ! Vii ? Nu mai face mutra asta.
- E bosumflat. Ciao. - Ciao.
Eei ? Demontez sau nu chiulasa ?
Da, dar... nu-mi lua aşa de scump.
- Pari fericit. - Sunt.
- Ce curios. - Ce anume ?
Când un bărbat nu este cu soţia lui, râde ca un copil.
Trebuie că i se pare ca un fel de chiul.
S-ar putea da de gol. Uite.
- Oh, babacu'... - Nu mergem să-l salutăm ?
Nu, las-o moartă. Nu ne-a văzut.
Îmi pare că suntem urmăriţi... Întâi, idiotul ăla cu lada...,
mamaia Couffinous şi acum, Sophie cu puţoiul ei.
Lucien, este un semn: iubirea noastră este imposibilă.
Vom vedea. Vino să dansăm.
L-ai văzut ? Sacha Distel. Vii ?
- Ne tutuim ? - E o răutate ?
- Îţi spun că el este. - Ba nu, e mult mai mic ca ăla.
Nu ştii nimic. Ai rămas la Ray Ventura.
- Era bucuria de a trăi. - Nici bucuria de-a iubi nu-i rea.
- Este foarte seducător. - Da, minunat. Dansăm ori nu ?
Un cântec, un cântec !
Uite, o să cânte !
Ai plecat în vacanţă, şi eu am rămas aici.
Cât de mare este Parisul, când nu eşti aici...
Eu sunt independent, dar uneori, mi se pare...
că patul este foarte mare, când nu eşti aici.
Îmi dau singur curaj... zicându-mi că tu...
... te culci pe plajă, aproape de Etretat.
Când plecăm în vacanţă, pe 28, luna asta...
Ce bun va fi Parisul, când vei fi şi tu aici.
Tu pleci în vacanţă, în timp ce eu sunt tot aici.
Cât de mare este Parisul, când nu eşti aici...
Dar poţi avea încredere în mine, nu-ţi face griji.
Eu sunt un soţ cuminte, când tu nu eşti aici.
Mă duc la culcare devreme, beau doar apă...
dau cu aspiratorul, când mă-ntorc de la muncă.
Când sună telefonul, nu răspund de fel.
Nu vreau să văd pe nimeni, când nu eşti aici.
Tot în vacanţă eşti, dar eu sunt la închisoare.
Ce rău mă indispune să-ţi spun asta.
Eu ştiu ce crezi, ghicesc emoţia ta.
Dar jur că de la capăt n-o voi lua.
Ţi-am spus minciuni, ies în fiecare noapte.
Beau ca o sugativă cu alţi soţi singurei.
Ieri am făcut o chintă şi-am pariat un miar...
că-i dau un şut în fund unui poliţai.
Întoarce-te curând, am mare nevoie de tine.
Sunt doar un băieţandru, când tu nu eşti aici.
Ca penitenţă, promit de astă dată...
că îţi voi cumpara o haină de chinchilla.
Şi anul viitor şi cei care vor urma...,
nu contează, orice s-ar întâmplă, voi pleca...
numai cu tine în vacanţă. Mă plictisesc de moarte fără tine,
pentru că Parisul e prea mare, când tu nu eşti aici !
Vino.
- Şi eu ce să fac ? - Nu erai aici.
- Sunt acum. Am întârziat un pic, dar... - Crezi ?
Cookie !
Vino aici, puişor.
Rezolv problema cu lada şi ne vedem acasă.
- Te însoţesc. - Nu. Du-te să faci de haleală cu Monique.
Autobuzul este la peron.
Plecarea la 19:02h spre Villers.
Villiers, Houlgate, Dives-Cabourg...
Vă rog, domnule, unde sosesc bagajele ?
- În partea aia e un panou. - Mulţumesc.
- Stai la coadă. - Iar tu ?! Nu se poate, mă urmăreşti.
Aţi avut noroc.
- Domnule, vă rog. - Aşteaptă-ţi rândul.
- Nu se poate. Când l-ai trimis ? - Ieri.
Pe-a mea am trimis-o de 4 zile şi nu a ajuns încă.
Ce bine... e o mizerie ! Mă auzi ?
O clipă. Nu vezi vă sunt ocupat cu domnul ?
Întotdeauna vrea să-i depăşească pe ceilalţi.
Sunt o prioritate. Mi-au pierdut bagajele.
- Asta trebuia să ajungă azi dimineaţă. - Putea să dureze mult mai mult ?
Nu se poate. Nu a sosit sigur, ascultă-mă pe mine.
Eşti un scandalagiu, un răutăcios. Şi sunt destui ca tine, care fac la fel !
Mi se pierd bagajele şi tot eu sunt de vină !
Sunt copleşiţi. Trebuie să fim înţelegători, iertători şi disciplinaţi.
- Cum atrată lada d-tale ? - E un scuter.
- A mea e o ladă. - Şi ce-mi pasă mie ?
Ah, asta e. Mulţumesc, amice.
Farul e spart ! V-am încredinţat un scuter şi-mi daţi un hârb ?
Ce să-i faci ? Sunt copleşiţi. Trebuie să fii înţelegător.
Caut o ladă, domnule. Dubois-Moreau.
Dvs sunteţi Dubois-Moreau ? O poveste complicată lada asta !
- Şi care sunt concluziile d-tale ? - Nu a sosit, trebuie să mai aşteptaţi.
- Până când ? - Ce ştiu eu ?
Vor mai auzi despre mine ! Voi face scandal !
- Exact, domnul are dreptate. - Potoliţi-vă.
- Nu, tocmai, aşa nu merge ! - Domnul are dreptate, nu merge aşa !
- Depun mărturie că i-aţi spart farul ! - Depun mărturie că i-aţi rătăcit lada !
- Lucien Moreau. - Ludovic Lambersac.
Faceţi o cerere la birou, dar la ora asta, e închis.
- Lasă-mă să te ajut. - Vă mulţumesc, sunteţi prea amabil.
- Nimănui nu-i pasă ! - Exact, lasă totul în voia sorţii !
Dar asta se va schimba, crede-mă.
Uită-te ce mizerie !
Am vrut să-i fac o surprinză fiului meu cel mare de bacalaureat.
Desigur, şi eu soţiei mele. Acum, mă întorc acasă pe jos.
Nu se poate, domnule. Vă duc eu la domiciliu.
- Eşti foarte amabil. - Între cavalerii lipsiţi de noroc...
Cu permisiunea d-tale, îmi pun asta pe cap pentru că la spate..., nu se ştie niciodată.
Aşteaptă... Viteza întâi e acolo, a doua...
- E bine ? - Da.
Nu mişca. Lasă-mă.
Nu ! Nu mă atinge ! Încet !
Capul meu... Sunt lovit la cap.
Moreau ! Cu siguranţă eşti aiurit !
Dle Mercier, ce mică e lumea !
Aşa mi-ai spus şi când ai strivit castelul de nisip al fiului meu.
Categoric, Moreau, eşti un strivitor înnăscut !
Dar, domnule Mercier, nu eu sunt de vină, e el... Unde s-a dus ? Uitaţi-l !
Măi, să fie, ce nemernici ! Sigur mi-au stricat maneta.
- Iar d-ta ? - Sigur, poţi mulţumi domnului Mercier.
- Fără el, ce s-ar fi ales de noi ? - Dar domnul Mercier circula pe stânga !
Este regretabil, dar d-ta ai intrat pe "sens interzis" !
Poate am intrat pe "sens interzis" dar ai circulat pe banda cealaltă.
Şi nu vom discuta ore în şir, uite-l pe martorul meu.
Hei, nu am de gând să depun mărturie împotriva domnului care ne-a salvat vieţile.
- O ţii langa ! Te caut şi dau de tine ! - Ascultă, cretinule...
- Pleacă înainte să chem jandarmii ! - Mă faci să borăsc !
Vezi şaua ?
- Da ! - Ei bine, ce mai aştepţi să urci ?
- Să-ţi spun ceva..., o iau la pas ! - Aşa !
- Cum rămâne cu vizita ? - E groaznic, e zgomotos...
- ... prea mulţi oameni, mă duc în alt loc. - Unde ?
Nu ştiu, dar într-un loc liniştit.
- Te las acasă ? - Cu mare plăcere.
Distracţie plăcută !
Vă rog...
Frumoasă maşină.
La revedere, prietene !
Am păcătuit cu gândul, cuvântul, cu fapta şi omisiunea...
Poftim.
- Funcţionează. - Eşti dotat pentru o mulţime de lucruri.
Normal.
S-a cam răcorit mult zile astea.
Adică, spui că îngheţăm, iubiţel.
Du-te şi verifică şemineul.
- Şi tu eşti dotată pentru multe lucruri. - Nu mai am lemne. Du-te şi adu din magazie.
Ai adus-o ? Lada ?
- Nu. E din ce în ce o farsă. - Am văzut lucruri mai nostime.
- Nişte inşi instalează un cort pe gazon. - Da, ştiu.
- E culmea ! Rulote în grădină. - E şeful meu.
- Ce face acolo ? - Campingul a devenit de nesuportat...,
aşa că mi-a cerut permisiunea să campeze aici câteva zile. Am zis da.
Bravo, Lucien ! Idee foarte bună.
- Bine că nu ne-ai spus. - Eei, doar pentru câteva zile...
... până va găsi un loc confortabil pentru el şi copiii lui.
Nu te mai frământa, l-a găsit. Cât de inteligent eşti !
Mi-a fost greu. Pune-te în locul meu..., încearcă să înţelegi. Să nu exagerăm.
Este foarte clar. Fără ladă şi cu şeful tău în grădină, vacanţa va fi grozavă.
Aţi văzut ? Campează unii în grădină...
- Da, e şeful lui. - Ai văzut ? Şeful tău campează în grădină.
- Asta v-am spus şi eu. - Aduc lemne şi să facem un foc de tabără.
Eu, pregătesc gustarea. Voi, puneţi masa !
Murim de foame !
- Veniţi la masă ? - Într-un minut. L-am blocat.
- Şi ăsta e tot blocaj ? - Vedeţi că nu o încălzesc de două ori.
- Ai dreptate. - Ce timp bun de camping...
Nu-ţi face griji pentru ei, au ce le trebuie.
Am făcut ce-am putut dar e o limită la orice. Mai ales pentru copii.
- Spune "bună ziua" domnilor şi doamnelor. - Bună seara, tinere.
- Lulu, şi domnului Moreau ? - A zis, doamnă.
V-aţi cam udat. Veniţi pe-aici.
Monique, du-te după prosoape, dragă. Instalaţi-vă aproape de foc.
- Avem o supă caldă ce vă aşteaptă. - Vă servesc.
Maurice ? Maurice, mişcă-te şi mai pune lemne pe foc !
Calm,... tataie...
- Mă duc eu. - Să mai aduc supă.
- Nu te deranja. - Nu, nu...
E frumos.
- Sunt oameni drăguţi... - Da.
Pare că aveţi aici o conductă de apă.
Vreun robinet prost închis, sau o garnitură ruptă.
- Şi cum vă protejaţi ? - Sunt la adăpost !
Vrei să fii nepoliticos ?
E vorba de ăla micu', mama lui întreabă de el.
Nu sta aici ca o găină cufurită. Du-i plodu' mă-sii.
- Poate că aveţi dreptate. - Eu am întotdeauna dreptate !
- Nu am nimic uscat. - În baia de sus, ai halatul soţului meu.
Mulţumesc, doamnă.
- Ah, bun aşa. V-aţi organizat. - Şi Xavier al meu ?
E salvat, doamnă !
Devenim adăpost de urgenţă...
Vezi că nu mai avem nici prosoape nici pături.
Păi, să aduc din cârpele lor...
- Nu vreau, miroase a muieri. - Na ! Asta meriţi.
Poate vrei să capeţi o răceală, monstruleţule.
Nu mai mânca pâine goală, fac supă îndată.
Cât să mai aştept, până o faci mă ia leşinul.
Aerul curat îmi face foame.
Hei ! Sunt blocat.
- Asta este clar, dragă. - Da...
- Un moment ! Sunt obişnuită. - Dar cu grijă...
- Te-am rănit ? - Da, e capul meu.
Nu vă faceţi griji, caută să-şi dea importanţă.
Uite..., tata !
Da, e tata. Coboară de-acolo.
Du-te repede să te usuci. Tata se distrează.
Tata face semne. Nu cunoaşte nimeni codul Morse ?
- El nu-l ştie cu siguranţă. - Mă duc să văd.
Am căutat prin dulap, nu e suficientă veselă.
Păi, mai mâncăm, da sau nu ?
Numai la mâncare ţi-e gândul. Eşti dezgustător, ştii ?
Du-te să mai iei farfurii de la proprietăreasă.
- Şi Lucien ? - Nu mai conteneşti cu Lucien...
- Stă ascuns, vrei să spui. - Fă ce-ţi spusei.
Ai văzut ce vreme e ?
Vreţi să vă ajut ?
Adu-mi un ciocan, rapid, al meu a dispărut !
Chiar persistaţi în soluţia dvs ?
Nu sunt eu ăla care să renunţe ! Haide, haide !
Pipi !
- Ia uite, halat meu ! Eşti bolnav ? - Nu-i o dramă.
Desigur, nu e o dramă. Du-te la fratele tău.
Pipi, a doua uşă pe stânga, mişcă degrabă !
E uimitor, aici se totul se face în spatele meu.
- Hei, nu ai un ciocan ? - Ai putea să te descurci şi fără.
Nu este momentul de glumit. Cortul o să zboare.
Cine e nebunul care campează pe pământul meu ?
Soţul meu, doamnă.
Aproape mi-a sărit la gât, cerându-mi un ciocan.
E şeful meu.
I-am năruit cortul, să înveţe să fie politicos.
N-ar fi trebuit să fi făcut asta.
- Oh, nu, doamnă. - Am trăit două invazii.
Tinere, niciodată inamicul n-a trecut pragul uşii mele.
Şi farfuriile ? Mâncăm ?
Cum ? Copiii n-au mâncat ? Trebuia să-mi spui...
- Doar o supică, dar erau uzi leoarcă. - Ce-i asta ?
- Cassoulet [fasole cu cârnaţi]. - Pentru copii ? Nebunie !
Vino cu mine, mamă nevrednică.
- Aveţi copii ? - Nu, taman asta mă necăjeşte.
Dacă aş putea să mă întorc, aş fi făcut 14.
Şi cu cine ?
Nu cu soţul d-tale, asta e cert.
"Cassoulet pentru copii ? Nebunie ! Haide, haide !"
Aţi auzit, nu-i pentru copii, haide, nu v-atingeţi de el !
Hai, Monique, nu eşti copilă.
- Dle Mercier, unde sunteţi ? - Aici !
Nu vă mişcaţi, vin ! Staţi ! Să vă ajut ?
- Bineînţeles că vreau să mă ajuţi ! - Haide, hai !
Nu mă trage, mă doare... Ce faci acum, potoleşte-te !
Ascultaţi, domnule Mercier, să mergem în casă.
Încă o glumă de prost gust ca asta şi eşti concediat.
- Dar nu am făcut glume. - Nu este posibil !
- Acum e şi mai rău ! Unde e ciocanul ? - Nu am.
Ce faci aici ? Dă-i drumu' ! Cară-te...
Joacă aici, aşa poţi prinde două.
Hei, copii, vă distraţi bine ?
Ca să vezi... Apucă-mă...
- Au, mâna mea ! - Ah, da, mâna.
Te-ai lovit rău ?
Ce s-a mai întâmplat iarăşi ? Ah, maşina mea e gata ?
Numai la maşină vă gândiţi.
De glezna şi mâna mea, vi se rupe-n pai'ş'pe !
- Ce-a păţit ? - A căzut de jucăriile copiilor.
Instalaţi-l aici.
- Suferi ? - Ce credeţi ? Că sunt un clovn ?
[!] Un vinişor roşu şi-ţi ia ca cu mâna.
Ei bine, ce e cu maşina mea ?
Uitaţi factura.
- Spaghetele sunt minunate, dragă Hortense. - Mulţumesc, dragă Gertrude.
- Şi farfuriile ? - Le-am ascuns.
Nu fără motiv. Cu cât le dai, cu atât mai mult distrug.
- Poate încarci preţul special în sezon ? - Da, dar vă aduc o maşină nouă.
- Plăteşte-i domnului, să poată pleca. - Voi trece mâine pe la garaj.
Nu facem credit.
- Ai la tine peste 50.000 de franci ? - Eu ?!?
- Aici erai... - Bine aţi venit, Dle Mercier !
- Sunt dezonorat. - Oh, nu, dimpotrivă...
... aţi atins limitele sublimului. Hai, îngăduiţi-mi să vă ajut.
Doamne, cât de udat este !
Mulţumesc, domnule Mercier.
- Ce-ai făcut cu 50.000 de franci ? - Păi... uh...
Bună... !
Bună seara.
Îmi pare rău, nu ştiam că aveţi o recepţie.
Nu, sunt doar amici apropiaţi.
- Bună seara ! - Bună seara.
- Hai, la masă. - O clipă, dacă vrei...
În primul rând, organizarea.
Saltelele sunt jilave. Dormitul este extrem de important.
Dă-mi voie să ţi-o prezint, doamna Spinoza..
[it] - Umbrela naibii !
Alvaro, ai terminat cu ifosele ?
- Nu vrea să se închidă. S-a înţepenit. - Deblocheaz-o.
- Rămâi la cină cu noi ? - Ştii că nu-ţi pot refuza nimic...
- Doamna trebuie să se culce devreme. - Eei uite că s-a răzgândit.
Du-te la maşină şi adu şampanie şi caviar.
Oricând am o gustare în portbagajul maşinii mele.
- Am crezut că era în pană. - Am patru maşini.
- Eşti cam piticioasă... - Eşti fermecător.
Dacă rămâi la cină, va trebui şi să speli vasele.
Oh, îmi place ! Trebuie să încercăm.
Oh, Doamne, e mecanicul de la garaj !
Ce social e, nu ?
Trebuie să împingem dulapul, deplasa fotoliile şi muta pianul.
Ei bine, ce mai aştepţi ? Ajutaţi-ne.
Alo ? Alo... tu eşti, Sophie ?
Da. Încă n-ai mâncat ? Păi, vino, te aşteptăm... Da.
Te aşteptăm. La revedere.
Mă pricep la şasiuri... mai bine ca alţii...
dacă sunt rotunjite cu trebuie... Linia italiană, ce mai...
Ah, da ? E nostim ce ai spus.
- Nu e aşa, Alvaro ? - Doamna se amuză din nimic.
Dă-mi-o, prietene. Champagne, uite...
necesită îndemânare.
Ce inteligent ! Chiar în ochi !
Uite, tată ! Un castel frumos !
- Hai, hai, un castel cu caviar ! - Leon, e un copil...
Într-adevăr, la ora asta trebuia să fi mâncat deja.
Tu, furiosule, calmează-te. Sau te trimit să te joci în curte.
Îmi pare că te-am mai văzut undeva...
- Mi-ai stricat cortul. - Sunt cu ochii pe tine !
Mănâncă manierat.
Mulţumesc, doamnă. Sunteţi prea amabilă.
Fain locul ăsta, nu ? Extrem de monden...
- Mulţumesc de permisiune. - Ce permisiune ?
De-a invita nişte prieteni. Vii să dansezi ?
Hai, vino.
- Dansezi ? - Nu, mulţumesc.
Păcat...
Lada !
Oh, lada !
- Aştept nişte felicitări. - E lada noastră !
Lada nostră !
- Ai chitanţa ? - Chitanţa !
- N-am chitanţa. - Ba da, e la tine !
- Atunci ai pierdut-o. - Asta am şi spus, nu e la mine.
Îmi pare rău, n-ai chitanţă, n-ai nici ladă.
Nu sunt supraom.
- Haide, vino la dans. - Nu, doamnă.
- Sunt înnebunită... - Nu, oh, nu !
- Nu, e nebună ! - Oh, Lucien, vino !
Acum, vă promit: terminăm vacanţă în pace şi singurătate.
- Putem avea încredere în tine, Lucien. - Aşa e, fetelor.
Hai, toţi la bord !
Croaziera pe mare e sănătate la iarnă
Oh, Lucien !
- Am aranjat tot. - Felicitări, dragă.
- Am rezolvat cu lada ! - Da, o avem !
Stai, stai să ne aducă lada !
- Ce este, o revoltă ? - Ce faci în barca mea ?
- Eşti pe barca mea. - Am închiriat-o noi.
Am închiriat-o eu mai înainte. Haide !
Stai, stai un pic ! Nu ai de gând să mă loveşti, căpitane ?
Ăştia sunt nebuni. Nu vă mai bateţi, ce naiba !
Lada ! Grăbeşte-te !
Când se întoarce din concediu, parizianul povesteşte întregului Paris...
că şi-a petrecut jumătate de vacanţă pe o barcă cu pânze...
cu toţi prietenii săi.
Cu soţia sa, el a pescuit toţi peştii din adâncuri...
... desigur, şi chiar la cazinou câştiguri multe a încasat...
cu cei 55 de franci pe care îi avea. Deci, astfel...
până la vacanţa din anul viitor...
el îşi va ului camarazii.
Şi anul viitor, în vacanţă...
cu prietenii parizieni, va reveni în Normandia...
şi-n anii următori la fel. Trăiască Normandia !