www. subtitrari-noi. ro
DRAGOSTE FĂRĂ PREAVIZ
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
Capitolul I: Uneori, în ciuda celor mai mari eforturi ale tale,
viaţa îţi oferă lămâi.
Când se întâmplă asta, ai două opţiuni, prietene.
Te poţi încrunta sau poţi face limonadă.
Love Happens
Simply Releases Toppers
Delapluma, Depositary, Smokey and Wheelie King.
N-am mai vorbit niciodată în oraş.
Hai, hai, hai... În sfârşit!
- Mergi la înot? - Aş putea.
Exact asta-ţi spuneam. Ai nevoie de-o noapte înainte să zbori.
Cu cât stau mai puţin în oraş, cu atât mai bine.
Ştiu, ştiu.
Am lucrat la Relaţii clienţi, bagajul tău va veni cu următorul avion.
Nu-ţi fă nicio grijă, te aşteaptă cineva nou-nouţ la sosire.
De unde ai luat asta?
Aducătorii de ploaie ne asigură că va ploua.
Te aşteaptă un minunat costum cu o cravată gri de mătase, o să-ţi placă.
- De mătase? - E şi una roşie, bine?
Poţi să-ţi vezi interesul, te rog?
Uite, cei trei de la Unicoop vor zbura spre New York poimâine
să vedem dacă ne înţelegem să batem palma.
Toţi trei?
Sunt afurisitul de Marshall Lane.
Burke, ai putea lua şi tu măcar o dată în viaţa ta liftul?
Vii la seminar?
E o zi mare! O mare zi!
Fără alte întârzieri,
autorul bestseller-ului "Procesul procesului de doliu",
prietenul şi inspiraţia mea...
Ryan Burk.
Ce primire călduroasă!
Eu mă simt bine, voi?
Bun!
Să vă întreb ceva.
Sunt microbişti în sală?
O echipă a unui liceu, nu demult, a pierdut primul meci din sezon.
A luat-o la vale foarte rapid, apoi s-a întâmplat ceva.
Mulţumesc. Un eveniment care a schimbat totul pentru antrenor.
Omul a început să doarmă la birou,
a reinventat strategia de joc, a studiat casete... Era prezent non-stop.
Au câştigat Campionatul Naţional.
După entuziasm şi şampanie s-a dus acasă,
a urcat sus, s-a dus în dulapul său,
şi-a luat puşca Browning cu două ţevi,
şi-a pus-o la tâmplă
şi a apăsat pe trăgaci.
Evenimentul care a schimbat totul la începutul sezonului a fost
infarctul fratelui său, a celui mai bun prieten al lui.
Poate că te poţi reurca în şa să faci lucruri măreţe,
poate că poţi câştiga chiar Campionatul Naţional,
dar dacă nu-ţi plăteşti factura, aceasta ţi se va imputa.
Vreau să mulţumesc fiecăruia dintre voi
pentru curajul de a simţi cu adevărat
pierderea celor dragi.
Ştiu că nu-i uşor.
Am trecut prin asta.
Cum vă simţiţi? Sunteţi bine?
- Ne simţim bine. - Bun, mai repetaţi o dată.
- Cum vă simţiţi? - Bine!
Bine, ne vedem în atelierul de lucru.
Da, e minunat.
Hai, relaxează-te puţin! Vrei să bei ceva?
- Poate că vrei ceva de băut. Chelner! - Nu, te rog, fără băutură.
Capitolul XII: alcoolul n-ajută mai mult
decât striaţiile de pe un glonţ aflat în rană.
Bine, acum arată-mi semnul tău.
Minunat!
Superb! Ia spune-mi, ce te-a motivat să scrii cartea?
Soţia mea a decedat.
Ştiu.
Dar de ce să spui lumii întregi?
A fost felul meu de a depăşi momentul.
N-am intenţionat s-o dau cuiva care s-o şi citească,
dar agentul meu a dat-o unui editor şi iată-mă.
Iată-te.
Ce s-a întâmplat?
Mergeam să cinăm la un restaurant.
Era un câine în mijlocul străzii. Maşina a lovit un stâlp.
A murit instant.
Trebuie să fi fost groaznic. Îmi pare rău.
Apreciez.
- Am ceea ce-mi trebuie. - Minunat. Fantastic!
- Mă bucur că te-am cunoscut, Jessica. - Şi eu mă bucur.
Ai grijă de tine.
Pe aici, oameni buni. Mergeţi după Burke. Haideţi toţi.
Cei care s-au înscris la atelierul matinal merită o surpriză.
Să mergem!
Scuzaţi-ne!
Scuze.
Hai, veniţi. Veniţi toţi.
Vreau să vă acordaţi o clipă să priviţi în jur şi să-mi spuneţi ce vedeţi şi auziţi.
- Loraine. - Maşini, claxoane de maşini.
- Picamere. - Altcineva?
- Semafoare. Asfalt. - Un boschetar.
- Gunoi. - Degete mijlocii.
Bun, excelent. Ţineţi minte asta şi veniţi după mine.
Ce vedeţi acum?
- Loraine? - Oceanul.
- Bun. - Copaci.
- Antene. - Zgârie-nori.
- Nu-i nimeni aici. - Râuri.
Râuri minunate.
- Revista Sun. - Un nud pe copertă.
Totul pare diferit aici sus, nu-i aşa?
Şi totuşi, e acelaşi lucru.
N-am plecat nicăieri.
Pur şi simplu am privit lucrurile dintr-o altă perspectivă.
În lăuntrul fiecăruia dintre voi sunt sirene, claxoane, străzi blocate,
dar există şi toate acestea.
Nu trebuie decât să ne străduim
să urcăm treptele pentru a găsi.
Vine o reporteră după-amiază, cred c-o să-ţi placă.
Mă doare-n cot de politica voastră despre anularea rezervărilor.
Plec şi îmi vreau banii înapoi.
Dle, nu-i chiar atât de simplu. Politica anulării rezervărilor...
Becky, care e problema?
- Dle Ryan, acest domn refuză să... - Mulţumesc.
Bună. Eu sunt Burke.
- Dumneata eşti..? - Walter Main Field.
- Walter, de unde eşti? - Din Billings.
- Din Montana, destul de departe. - Da.
Uite ce e, nu cred că e pentru mine chestia asta. Bine?
Bine. Dar pot să te întreb de ce?
Sincer, sora mea e cea care m-a convins,
şi toată... şi sentimentele...
Înţeleg. Pot să te întreb de ce i s-a părut sorei tale important să vii aici?
- Pentru fiul meu... - Cum îl cheamă?
- Steven. - Ce a..? - Chiar contează?
Pentru mine contează, Walter. Mi-ar plăcea să te ascult.
Ai o fotografie?
Îmi pare rău.
Walter, ştiu cum te simţi, am trecut şi eu prin asta.
Soţia mea a murit acum trei ani.
Vreau să ştii că faci un prim pas doar ieşind pe acea uşă
şi că ceva din interiorul tău, fie că ştii sau nu, te-a făcut să vii până aici.
Dacă vrei să pleci, va fi alegerea ta.
Dar sper că n-o să pleci.
Mulţumesc, Becky.
Gândeşte-te la asta.
Capitolul II: Fericirea e o stare de spirit
şi asemeni altor lucruri, necesită exersare.
Acordă-ţi 5 minute zilnic pentru a zâmbi. Zâmbeşte pur şi simplu.
După un timp, se va întâmpla în mod firesc.
Scuză-mă.
Hei, ţi-ai uitat pixul.
Guidnunc.
Quidnunc?
O persoană care vrea să ştie totul.
Cu ce vă servesc?
Aş dori un 77 şi...
un suc de roşii pentru virtuosul meu prieten.
Mulţumesc.
Referitor la Unicoop...
Sunt cât pe ce să semnez cu Time Warner.
Aştept propunerea cam pe la ora prânzului, mâine.
Asta ar însemna TV, radio, publicaţii, de toate.
Te bucuri la fel de mult pentru mine pe cât mă bucur şi eu pentru tine?
- Desigur. - Încă ceva.
Ted Vernon va veni personal pentru sfârşitul seminarului.
Cred că o frumuseţe de contract ca acesta necesită o petrecere, nu?
Băuturile voastre, domnilor.
Mulţumim.
E o cale lungă de la a face programări pentru psihologie, nu?
O să-ţi luăm un avion.
- Un avion? - Lane, ştii că nu de asta am scris cartea.
Ştii că ajuţi oamenii? Ştii, prietene?
E momentul tău de glorie, trebuie să-ţi permiţi să te bucuri de el, frate.
Hai, omule, trăieşte puţin.
Ce e?
Ai dreptate.
Scuză-mă. Îmi cer scuze.
Îţi aminteşti de mine? Din holul de sus. Ţi-ai pierdut stiloul.
Ai vrea să serveşti o ceaşcă de cafea?
Mda. Îl putem lua şi pe el dacă vrei, să-ţi dublăm plăcerea.
Îmi cer scuze, eu... ăă...
- Bună, scumpo. Ce-i asta? - Bună.
Eram prin zonă şi m-am gândit să-ţi aduc prânzul.
Munceşti atât de mult!
- Nu trebuia să te deranjezi. - Suntem gata de plecare?
Cum se poartă astăzi cu tine şeful?
- Binişor. - Voi canta ca un rege, Paul.
Uită-te la ea.
Un sunet matur.
Ai avut musafiri?
Da, ţi-am spus că eu şi Frank am lucrat aseară.
Frank se dă cu ruj?
Nu-i ceea ce crezi. E vorba de afaceri.
- Aşa ai spus şi data trecută. - E o cunoştinţă de-a Soniei.
- Ascultă-mă! Trebuie să mă asculţi, Eloise. - Nu vreau să aud.
- Cum te numeşti? - Andrew.
Ne vedem la atelier.
Domnule leu! Sunteţi cineva. Da, domnule.
Îmi daţi un autograf pentru Donald şi Shirley, vă rog?
Poftim. Vă deranjează dacă povestesc?
Era un om de aproximativ 60 de ani,
care se gândea că se va bucura de pensionare,
dar într-o zi, acum 3 ani şi 13 zile, fiica lui moare.
Adevărul e că n-a prea depăşit momentul.
Nu prea mai doarme... iar el şi soţia lui...
Înţelegeţi...
Însă soţul fiicei sale nu pare să aibă genul acesta de probleme.
Ea a murit într-un accident de maşină, dar el...
Ei bine, el face limonadă din lămâi.
Nu aşa funcţionează?
Când vei înceta să mai minţi, fiule?
Ipocritule.
Burke, regret nespus.
- Să-l ia naiba! - N-am nimic.
- Cine se crede? - Tatăl ei.
Chiar şi aşa, a întrecut măsura.
Uită asta, pentru că ştii ceva? Ea ar fi fost mândră de tine!
Bine, eşti furios pe mine.
De sute de ori ai refuzat oraşul Seattle, dar nu te-am ascultat.
Probabil eşti furios pe mine.
N-am nimic.
Burke.
Ne vedem diseară, la ora opt.
Pupique!
Te iubesc.
Aşa că fundul meu nu-i pe coperta revistei Cosmo.
Crezi că nu pot fi o iubitoare de animale sexoasă?
Ţi-e frică de cortexul meu cerebral, de o delicatesă, de cromozomul X
sau poate că te sperie bateriile mele conduse de sex?
Ce părere ai?
- Bună ziua. - E ceva în neregulă cu acea fată.
A spus că vrea să audă.
Marty, poezia deocheată o reciţi în cafenele, în magazinul meu munceşti.
- Te rog. - Da, şefa.
Am primit ceva?
- Doar întâlnirea cu Burke de care-ţi ziceam - Da.
Marty, nu le-ai tăiat tulpinile!
Urma s-o fac.
Uite ce se întâmplă. Seva contaminează apa
şi se ofilesc de două ori mai repede.
- Ştiu, ştiu, ştiu. Ţin minte, pe cuvânt. - Trebuie să pricepi asta.
La trandafiri aveam atâtea...
Aceste flori beau apa.
- Te simţi bine? - Am avut vreo două zile aiurea, bine?
- Vrei să vorbim despre asta? - Nu, nu vreau.
Nu erai atât de nervoasă ultima dată când am uitat să tai tulpinile.
- Taylor... şi o pipiţă. - Iarăşi?
- Da. - Nu!
- Ştiu, ce nebunie!
Nu pot să cred!
Ba ştii ceva? De fapt pot să cred, chiar pot crede.
- Poftim? Ce vrei să spui cu asta? - Pentru mine e foarte clar.
Înseamnă că îţi alegi partenerii asigurându-te
că într-un final vom avea din nou această conversaţie.
Iar tu vei fi şocată de rezultatul relaţiei... din nou.
Şi mai presus de orice,
detest să te văd atât de dezamăgită şi rănită de fiecare dată.
- Sunt prea dură? - Da. Nu...
- Da... - Da. Bine, o să le scurtez.
Pentru că simţeau durere şi resentimente...
Vreau să citeşti capitolul XII.
Ţigările nu sunt nimic altceva decât un obicei.
Sunt o metodă de negare.
- Sănătatea mintală începe cu... - ... sănătatea fizică.
Şi pentru că mereu spuneţi că important e să ne amintim
cum au trăit oamenii, nu cum au murit...
Ei bine, soţului meu îi plăceau prăjiturelele mele atât de mult,
încât i-am luat cenuşa şi...
vi-l prezint pe Stanley al meu.
Par delicioase!
Ne vedem la atelier.
Avem un eveniment în salonul mic săptămâna viitoare,
- iar Julie vrea să ştie dacă... - Scuzaţi-mă.
Dumnezeule mare, v-aţi vindecat!
Vă place să prostiţi oamenii prefăcându-vă că sunteţi Helen Keller?
Practic, ea era şi oarbă, aşa că...
Vreţi să ne scuzaţi o clipă? Mulţumesc.
Ştiu şi eu câte ceva despre oameni.
Eşti abordată des, probabil de prima dată când ai păşit pe un teren de sport.
Dar eşti, de asemeni, şi isteaţă, creativă, iubitoare, profundă,
însă cum se face că bărbaţii văd doar ambalajul?
Bineînţeles că te simţi flatată, dar în final devine extenuant,
pentru că nu are nimic de-a face cu tine, aşa te-ai născut, n-ai niciun merit.
Însă interiorul este al tău.
Asta îţi doreşti să vadă ceilalţi. Chiar şi un străin.
Aşa că ai mimat un handicap,
în loc să îndrăzneşti să ai o discuţie cu o altă fiinţă umană.
Preferi limbajul semnelor? Bine!
Delicat. Foarte delicat!
Scuză-mă, dar e toaleta bărbaţilor!
Nu te scuz deloc. Ce ţi-ai închipuit?
Să-mi faci curte romantic în bar,
cu nişte alune calde înainte de a ne consuma amorul ca-ntr-un film porno,
în camera de hotel?
Îmi pare rău că micuţul tău ego a fost zgâriat atât de tare!
Dar ştii ceva? Pariez că următoarea fată pe care o vei cunoaşte în lift
sau în sala de gimnastică, se va potrivi perfect descrierii,
chiar dacă ai cu siguranţă o soţie care e destul de proastă să creadă
că eşti un tip integru, singurul bărbat integru, unicul,
până va găsi urme de ruj pe boxerii tăi,
iar dup-aia jocul ia sfârşit, prietene,
şi singurul lucru pe care l-ai apreciat şi iubit atât de mult,
e întinat, ruinat, distrus cât ai pocni din degete.
Mai mult de atât, dacă ai fi avut creier măcar într-un din cele două capuri,
ţi-ai fi dat seama că ne făceam amândurora o favoare.
- Mă scuzaţi. - Desigur, nicio problemă.
- Floarea pe care o porţi e a mea? - Nu.
Ba da, e a ta.
Am luat-o mai devreme, când te credeam hipoacuzică.
Nu c-aş fura de la o persoană hipoacuzică.
Bine. La revedere!
- Acesta e gata. - Cine l-a comandat?
Nu ştiu. A spus că vei şti unde să-l trimiţi.
Quidnunc. La cină?
- Permite-mi. - Mulţumesc. Câtă eleganţă!
Au trecut ani.
- Bun. Tu ştii mai bine. - Da.
- S-a oprit ploaia. - Chiar că da.
Morcov cu ghimbir şi supă de spanac.
Recunosc că n-am mai ieşit niciodată cu cineva care
are un poster gigant.
Sunt bune pentru tachinări.
Am înţeles...
Facem plimbări lungi pe faleză împreună,
ne dăm cu paraşuta...
El e paraşutist. Pentru că e din carton.
Salatele voastre. Poftă bună!
Deci?
Noapte scurtă?
Da. Nu trebuia să observi asta.
Sunt simple cuvinte...
Deci e mai mult de una?
Manierele tale de majordom sunt foarte plăcute.
- Mulţumesc. - Mi-a făcut plăcere.
Trebuie să plec, am ore mai târziu, aşa că...
- Înţeleg. - A fost foarte frumos. Mulţumesc.
- Mulţumesc pentru tot. - La revedere.
N-am mai avut o întâlnire de trei ani.
Eram căsătorit şi...
în general sunt manierat şi politicos.
Sau oricare ar fi cuvântul care te-ar impresiona plăcut...
Dar acum sunt puţin ruginit.
De ce n-ai spus aşa?
Încerc cu disperare să mă agăţ de ultima fărâmă de masculinitate rămasă...
Deci sunt prima de după divorţ.
- Eşti prima... - Bun, pentru că asta explică multe.
Pentru că în restaurant...
- A fost aiurea? - Foarte aiurea.
Trebuie să merg să iau nişte orhidee, ţi-ai dori să vii cu mine?
- Da. - Bun.
Mie îmi place să pun napolitanele şi şunca mai întâi.
Măresc nivelul PH-ului.
Bine, fă-ţi treburile.
Încă încerc să-mi dau seama care sunt treburile tale.
- Cred că va trebui să-mi citeşti cartea. - Ce alunecos eşti...
Prefer să cred că misterios.
- de cât timp faci asta? - Mereu mi-am dorit să fac aşa ceva.
Acum câţiva ani am avut în sfârşit curaj să-mi deschid propriul magazin.
Julie, nu ne-am cunoscut încă...
- Nu citi... - Scuză-mă.
Sunt ale clienţilor...
Sunt copiile pe care le-am făcut bileţelelor. S-au lipit de mine.
- Îmi permiţi? - Serios?
Ok. "Julie, nu ne-am cunoscut încă,
dar te-am privit cu drag în toţi aceşti ani. Felicitări şi o nuntă frumoasă!
Cu drag, tatăl tău".
Îmi dai voie?
"Stacey, ar trebui să reziste două săptămâni.
Mă voi întoarce la timp pentru a le vedea înflorind".
Bietul marinar, nu le-a mai văzut înflorind.
Uite-o pe asta.
"Scumpa mea soţie, la mulţi ani pentru a 50-a noastră aniversare
şi scuze pentru arsurile de aseară".
Mulţumesc pentru viziune.
Viaţa într-o coajă de nucă.
Dacă aceasta este lumânarea adevărului,
cred că va trebui să fiu sincer.
Am cheltuit asigurarea ei de viaţă
pe un avans pentru un apartament în Mexico.
Deoarece mai discutasem înainte,
i-a plăcut ideea.
Aşa că am făcut mucegai din... înţelegeţi voi.
Astfel, după ce nu va mai fi, încă am mai putea să... ştiţi?
Cine urmează?
Walter?
N-am prea multe de spus.
Walter, întotdeauna e ceva de spus.
Spune-ne.
Cum a murit fiul tău?
Eram contractor, iar el era micuţa mea mână dreaptă.
La doar 12 ani ani se descurca mai bine decât mine.
Într-o zi ne-am oprit la şantier, trebuia să iau ceva pentru camion.
I-am spus să aştepte în maşină, dar a căzut şi şi-a rupt şira spinării în două.
Şi s-a dus.
Pur şi simplu.
În fiecare zi...
trebuia să fi ştiut că nu va rămâne în maşină.
Walter, ai spus că erai contractor.
Nu pot nici măcar să mă apropii de un magazin de utilaje grele...
Acum fac curat prin clădiri noaptea.
Mi-am pierdut afacerea.
Soţia m-a părăsit...
Mulţumesc, Walter.
Există un mic secret urât.
Frica.
Câţi dintre voi mai zboară?
Ridicaţi mâna.
Cine îşi face controlul anual de trei ori?
Câţi dintre voi nu merg cu liftul, au renunţat la ski, ciclism, surf, bărci?
Ascultaţi-mă. Frica este o stare de spirit.
O demonstrăm acum.
Să batem din palme!
Gata? Începem.
Haide, Nathalie.
Frica e doar în mintea ta.
Haide, Walter.
Hai, Walter.
Începem.
- Nu-i nimic. - Scuze, mi se pare o prostie.
N-o să mă simt mai bine doar pentru că merg pe cărbuni încinşi.
Atunci n-ar trebui să fie mare lucru, Walter.
- Nu-i mare lucru, este... - E un pas. Un pas important.
N-are nicio legătură cu băiatul meu Steven.
Walter, Steven ar fi vrut să fii astfel sau şi-ar fi dorit să mergi mai departe,
să faci un pas înainte?
Nu ştii nimic despre fiul meu.
Walter, priveşte.
Walter, vino.
Hai că poţi, Walter.
Vino.
Bine, o vom face când vom simţi.
Va reuşi şi el.
Haideţi să ne dăruim un rând de aplauze.
Vom depăşi teama ca pe cărbunii încinşi.
Chestia asta o să usture.
Câte rânduri de piele crezi că ai?
Nu suficiente.
Nu poţi s-o faci în locul lor.
- Ştii asta, nu? - Omul ăsta are nevoie de ajutor.
Bine, dar nu o poţi face în locul lui.
O să te usture puţin.
Eşti pregătit?
La trei. Unu...
Lane, eşti concediat!
După ce vei semna cu noi, vei dispune de un contract independent.
Veţi avea la dispoziţii 32 de divizii de promovare a imaginii, 7 zile din 7.
Într-un an vă vom mări popularitatea cu un procent de 65%.
Emisiunea Ryan Burke difuzată în al treilea semestru
va fi urmată de DVD-uri, un nou set de cărţi, emisiuni radiofonice etc.
Etc. sună bine.
Toate acestea constituie baza strategiei interceptării
demografice dincolo de nivelul actual.
Studiile au indicat faptul că cei care jelesc pierderea cuiva drag
cântăresc cu 35-45% mai mult decât media greutăţii naţionale.
Vă prezentăm strategia Ryan Burke pentru pierderea caloriilor.
În sfârşit o pierdere care nu te va întrista.
Ia te uită! Îmi place poza.
Glumiţi?
Pari puternic şi fericit.
E doar o mostră.
Să continuăm.
Salut! A fost grozav! Ţine minte, când ajunge dl. Vernon în oraş...
Salut. A trebuit să-i duc la muzeu şi să le arăt oraşul, ca un idiot...
Ce-a fost beep-ul ăla?
Bună, Burke. Sunt eu, Eloise.
Unde mergem?
Vei vedea.
Revin imediat.
- E casa ta? - Nu, e a mamei.
Trebuie să iau ceva.
Eşti mai mult decât binevenit dacă vrei să intri.
Bun.
Bob a lăsat cheile pe tejghea.
Minunat. Ce-ai făcut azi?
- Bine. Am avut multe cupoane... - Serios? Deci ai fost ocupată, nu?
Ţi-am adus flori.
Ce frumoase sunt! Mulţumesc.
- Mamă, îţi prezint un prieten. - Nu aşteptam musafiri.
Bună, eu sunt Burke.
- Burke Ryan. - Da.
Ely, nu mi-ai spus că te întâlneşti cu o vedetă.
Nu mă întâlnesc...
Trebuia să-mi spui, arăt ca naiba.
Dimpotrivă, acum văd de unde a moştenit Eloise frumuseţea.
- Arată-i nişte poze. - Nu cred că e o idee prea...
Mi-ar plăcea.
Mă duc să iau cheile.
Ia te uită, Pocahontas.
Eloise a fost campioană la arc doi ani consecutiv.
Mamă!
Nu fi aşa modestă, e Burke Ryan!
Ai fost minunat în emisiunea de azi.
- Câţi ani avea aici? - Am luat cheile, mulţumesc.
Trebuie să plecăm.
- Mă bucur că te-am cunoscut. - Şi eu.
Ai grijă de tine. La revedere!
- Mă bucur că nu mai ieşi cu muzicianul. - Mamă...
Te iubesc. Mulţumesc.
Nu plânge. Doamne!
- Ce simpatică e! - Te adoră.
- Ce mi-a plăcut! - A fost tare drăgălaş.
Nu, pe aici. Haide.
Unde mergem?
Are mai mult haz când nu ştii.
Vei vedea.
Vrei să te plimbi cu maşina FBI-ului?
Vei vedea. Te rog, urcă în maşină.
- Cred că mi-am uitat casca de protecţie. - Serios? Poftim.
- Ce faci? - Trăsura aşteaptă.
Serios? Eu acolo?
Da, ai încredere în mine.
Ai prizat ceva azi?
Cu grijă, e periculos. Uşa. Închide-o.
Sigur ştii ce faci? Ai urcat?
Blocaţi şi încărcaţi.
Aici va zace Burke Rayan... mort.
Încetează, am făcut un curs rapid azi dimineaţă cu Bob.
Cine-i Bob? Viaţa mea e în mâinile lui.
Un vecin de-al mamei, actualul ei iubit.
Mă gândeam că vreau revanşa pentru aseară.
Am vrut să mergem la un concert, dar biletele s-au vândut de săptămâni,
aşa că mi-am spus că dacă există voinţă, există şi reuşită.
De-aş avea un bănuţ pentru fiecare concert văzut din aer,
aş fi cu adevărat...
Mulţumesc.
- A fost extraordinar. - Nu-mi mulţumi mie, mulţumeşte-i lui Bob.
Mulţumesc, Bob.
Am cartea ta.
- Sunt pe la jumătate. - Serios?
Aşteaptă să ajungi la capitolul secţiunii de prim ajutor, e fenomenal.
Îmi pare rău pentru soţia ta.
De ce nu mi-ai spus ce s-a întâmplat?
N-a venit vorba.
Se cunoaşte că ai iubit-o cu adevărat.
Da, am iubit-o.
A fost cu mult timp în urmă.
Acum trei ani?
21 de ani în ani de câine.
M-am simţit foarte, foarte bine.
Şi eu. Chiar a fost distractiv.
Ce e?
Aştept să te privesc defilând spre camion.
- Bine. - Pa...
Acesta este cântecul internaţional pentru cine a făcut sex?
Nu, nici pe departe.
Hai povesteşte-mi ce aţi făcut aseară.
A fost distractiv.
- Te vei mai vedea cu el? - Nu ştiu. Poate.
Pot menţiona că abia te-ai despărţit de Tyler acum 72 de ore
şi că te întâlneşti cu cineva care nu va fi în oraş pentru alte 72 de ore?
Nu ne dăm întâlniri. Abia ne-am cunoscut.
Şi... îmi place.
Petrecem timpul împreună.
Ai grijă. Bărbaţii sunt... bărbaţi.
Mulţumesc pentru asta.
Poppysmic: sunet produs de atingerea buzelor.
Aşteptaţi două minute.
A fost chemat pentru o urgenţă.
Ochii ei aveau culoarea lacrimilor sirenelor.
Urechile ei se trezeau
la sunetul jocului de copii.
Poate că tu şi falusul tău stăpâniţi lumea,
dar afurisita asta de amazoană vă va face bucăţi.
Mulţumesc.
Grozav!
I-ai făcut praf.
- Ce beţi? - Fac cinste cu un rând.
Şi... mai ai din acea Sambuca?
Vrei să încerci?
- Scuzaţi-mă o clipă. - Cine e?
Te implor, gândeşte-te bine.
- Mă bucur şi eu puţin de locaţie. - De când te bucuri tu de ceva?
- Cum m-ai găsit? - Sunt afurisitul de şerif Lane!
Mi-a spus portarul hotelului adresa. Dar ce se întâmplă?
Suntem pe cale să semnăm contractul secolului,
iar tu te joci de-a Prinţul din Persia.
- Beţi ceva, domnilor? - Du-te de aici!
Lane! Nu, mulţumim. Vrei să te calmezi?
Nu mă pot calma. Managerul lor vine peste 3 zile.
Ai idee cât sânge, sudoare şi lacrimi m-au costat s-ajung aici?
Ziarele nici măcar nu-ţi ştiau numele acum 6 luni.
Ştiu şi apreciez.
- Chiar apreciez. - Ba nu!
- Lane... - Vorbim ca între prieteni...
Nu-ţi doreşti asta?
Poţi să-mi spui.
Sunt pregătit.
Deci în următoarele zile vei fi unde te voi ruga să fii?
Da, pe cuvânt de onoare.
Vrei să te relaxezi? O să faci atac de cord.
Am făcut atac de cord de 4 ori în timp ce veneam.
Cine-i gaşca veselă cu care eşti?
- Nişte cunoştinţe. - Da?
- O cheamă Eloise. - Ce seism! Detalii?
- Este... - Da!
E minunat! Grozav!
- Trebuie să mă întorc. - Ar trebui.
Mă bucur că v-am cunoscut! Fiţi bineveniţi în oraş!
E tragic. Erai aşa tânăr... E atât de trist...
Cum te poţi confrunta zilnic cu moartea?
Trebuie să te descurci cum poţi.
Înmormântările mi se par arhaice, sunt o pierdere de bani.
De fapt, înmormântările sunt un ritual important al etapei doliului.
Nu-i doar o recunoaştere a faptului că viaţa s-a sfârşit,
este de asemeni o recunoaştere a faptului că o viaţă a fost trăită.
- La înmormântarea soţiei mele... - Nu trebuie să povesteşti...
Nu, e ok. A avut loc chiar aici, în Seattle.
A fost o sărbătoare. Era o frumoasă zi de martie, ziua Sf. Patrick.
Familia ei are un mic lot, aşa că am pregătit scaune şi lumânări...
Plouase două săptămâni întregi, dar în acea zi a ieşit soarele.
Daliile înfloriseră de parcă-i urau bun venit...
A fost... magic.
A fost curativ pentru familia mea.
Dalii?
Dalii.
Daliile erau florile ei preferate.
Aici daliile nu înfloresc decât toamna.
Poate c-au înflorit mai devreme în acel an.
Se face târziu. Ar trebui să plecăm, Burke.
Nu s-a dus, nu-i aşa?
Nu.
Ce frumos e aici!
Uite casa părinţilor mei.
Chiar acolo. Acum e rândul tău.
Zâmbeşte. E timpul ca turiştii să-şi facă poze. Era un buton roşu pe aici...
Dar nu zâmbeşti... Vrei să zâmbeşti, te rog?
Trei, doi, unu...
Vindecarea începe cu acceptarea, Olivia. Cred că eşti pe drumul cel bun.
Cine urmează? Vrea cineva?
Pentru asta sunt aceste sesiuni restrânse. Haideţi, participaţi!
Martha, te rog.
Nu ştiu...
Martha, "cu nu ştiu" n-a ajuns nimeni prea departe.
Aceasta este sesiunea voastră. Haideţi să profităm la maxim de ea.
- Cred că-ncep să-mi controlez puţin furia. - Bun.
Voi încerca să n-o proiectez asupra celorlalţi.
Bun. Lucrează la asta în grupul de după-amiază.
Următorul. Cineva?
Haideţi, oameni buni. Walter, tu?
- Simt că învăţ multe la acest seminar. - Ca de exemplu?
Hai, nu există răspuns greşit. Deschide-te.
Chestia e că...
- Încă doare. - Asta înseamnă să împărtăşeşti, Walter.
Ce vei face în această privinţă?
- Voi încerca. - Walter, nu cred că încerci destul de tare.
- Nu ştiu cum să încerc mai tare. - Nu ştii cum să faci asta?
N-am fost aici în ultimele 3 zile? Nu m-ai ascultat?
- Nu ştii cum, Walter? - Nu, eu...
Nu mai ţine în tine! Ce este? Ce este?
Vrei să ştii?
Ar fi jucat în liga mică acum.
Dacă rămânea în maşină, ar fi jucat jocuri video,
şi-ar fi mâzgălit skateboard-ul, m-ar fi călcat pe nervi, cum fac copiii!
Dar n-o să facă niciodată asta, pentru că-i într-un afurisit de coşciug!
Walter, eşti blocat.
Nu poţi privi înainte, pentru că priveşti în urmă.
Moartea fiului tău a devenit propria ta moarte...
A căsniciei tale, a serviciului, a orice altceva.
Nu ştiu cum le-aş putea recupera.
Eşti antreprenor, nu?
Construieşte. Cărămidă cu cărămidă.
Ai grijă cum calci. Facem o mică plimbare azi.
Ai încredere în mine.
- Chiar după colţ. - Mulţumesc.
Păşiţi cu grijă. Ne vedem acolo, bine?
E bine aşa?
Eu nu vin acolo.
Nu pot merge acolo.
Walter, nu eşti paznic de noapte.
Eşti antreprenor.
După tine.
Hai să-l umplem.
Gata, oameni buni, să mergem!
O să iasă ceva dat naibii!
Mulţumesc că mi-ai amintit.
Ţi-ai amintit singur, Walter.
Nu l-am putut îmbrăţişa.
La final, nu l-am putut strânge în braţe.
Doctorii au spus să nu fie mişcat...
Vreau să păstrezi asta.
Un băieţel minunat, Walter.
Dacă vrei să renovezi vreodată...
Vin imediat!
N-am fost la înmormântarea ei...
N-am mai vorbit cu părinţii ei de atunci...
N-am avut grijă de Rocky, n-am mai vorbit cu prietenii ei...
Am aruncat tot ce mirosea ca ea...
Nu te judecam şi nici nu voiam să-ţi întind o capcană...
Pot să-ţi spun ceva?
Şi o spun cu toată modestia,
conştientizând că viaţa mea este zi după zi un experiment
al unor alegeri foarte greşite.
Dar...
Chiar ai greşit.
Poate că şi tu ai nevoie de cineva care să te strunească, să te pună să faci ce nu vrei
Să vorbeşti cu părinţii ei
sau să ai grijă de Rocky, indiferent cine ar fi Rocky.
- Cine-i Rocky? - Un papagal.
- Un papagal? - Papagalul ei.
E gălăgios şi se găinăţează peste tot.
Un papagal.
M-a făcut să-i promit că dacă i se va întâmpla vreodată ceva...
- Sună nebuneşte. - Ce anume?
Că-l voi elibera în sălbăticie.
- N-ai făcut asta, nu? - Nu.
Nu, l-au luat părinţii ei.
Spuneai că părinţii ei locuiesc aici?
- Două dintr-o lovitură. Haide! - Eloise.
Nu, pentru că... tatăl ei...
E mai complicat de atât.
Sunt sigură că-i foarte complicat.
Eloise, nu.
- Deci aici e. - Aici e.
- Să vin cu tine sau...? - Nu cred că le-ar pica prea bine.
Nici măcar nu ştiu dacă-s acasă. Dacă vor să păstreze pasărea?
Burke!
Ţi-am spus că tatăl ei a lucrat în marină?
Aşa e. Ghici cine-s? Nu credeai că mă mai vezi, nu?
- Ce zici de un ceai proaspăt? - Mulţumesc.
Ce naiba se-ntâmplă cu tine?
Ce mai pui la cale?
- Cine e, dragule? - Vorbeam cu Rocky.
- Scumpule, îl necăjeşti... - Nu-l necăjesc!
Iar face ca o alarmă de maşină.
- Dragule, îmi aduci lămâie? - Poftim?
- Poţi să-mi aduci şi lămâie? - Da, e chiar... Taci!
- Vezi să nu te tai iar. - Nu mă tai, nu-ţi fă griji.
Porneşte!
- Ce se întâmplă? - Porneşte!
- Condu! - Acum! Acum!
Pleacă de aici! Porneşte!
- Am pasărea, e tot ce contează. - S-au supărat atât de tare?
- Uite-i. - Ce?
Cum rămâne cu "doi dintr-o lovitură"?
Am făcut ce-am putut. Eloise, nu mi-ar fi dat pasărea, crede-mă.
- N-ai de unde şti. - Pun rămăşag.
Dacă voia să elibereze pasărea, e şi asta o metodă.
Nu-i cumva cruzime contra animalelor?
- N-a fost ideea mea, a fost a ta. - N-a fost nici a mea, a fost ideea ei.
Să-l lăsăm pe el să decidă.
Pare un loc adecvat.
Hai, Rocky, zboară.
Hai, du-te! Fuguţa!
Du-te să cunoşti lumea, nişte fete...
Hai, du-te de aici.
Nu, Rock, du-te. Vino!
Zboară! Rocky, uită-te la mine.
Grăbeşte-te!
Hai că deja mă enervezi.
Vrei să te întorci într-o casă în care eşti supravegheat?
Ştii ceva? Eşti pe cont propriu.
- Cum a mers? - Misiune îndeplinită.
Era fericit?
Tu eşti fericit?
E o pasăre. Am eliberat-o.
- Poţi să mă duci înapoi la hotel? - Bine...
Mă simt mai bine acum c-am făcut-o.
Nu trebuie să vorbeşti despre asta dacă nu îţi doreşti.
- Spune-mi ce să spun, şi spun. - Nu.
Nu ştiu, nu m-am gândit la asta.
Ştii ce? Te plac. Îmi placi.
Tu! Nu autorul, nu cel cu microfon. Vreau să te ajut.
Ştii ce, Eloise?
Vreau să mă duci înapoi la hotel
chiar acum... şi aş vrea să respecţi asta.
- Vreau, dar... - La naiba! Chiar nu ştii când să renunţi?
Te-am rugat să încetezi, iar tu continui.
Poate tu ai nevoie de psihanaliză. Lasă-mă în pace, bine?
Mă întorc singur.
Era şi timpul.
- Dumnezeule! Unde ai fost? - Nu contează.
Stai să-ţi spun ceva care contează.
Ai stricat cina, iar Vernon e aici! Trebuia să...
Lane.
O să vorbesc cu el dimineaţă, să mă asigur că nu se simte singur.
Între timp acceptă-le oferta, dar spune-le
că DVD-ul e prea târziu, îl vreau luna viitoare.
- Iisuse! Ce-ai păţit, omule? - Abia aştept să plec din oraşul ăsta.
- E totul în regulă? - Absolut.
- S-a întâmplat ceva în după-amiaza asta? - Nimic deosebit.
Dar cu Eloise? Opreşte-te!
Aşteaptă! Ascultă-mă.
Ştii că poţi vorbi cu mine dacă vrei.
Ştiu c-am amestecat totul, am fost acaparat de afacere, dar vreau să ştii
că sunt aici dacă ai nevoie de mine.
- A plecat. - Cum adică a plecat?
Nu ştiu. Am dat-o-n bară.
I-am spus o mulţime de porcării în faţă.
Putea fi ceva...
- Burke. - Somn uşor. Mâine e o zi mare.
Burke.
Chiar ai greşit.
A lovit un stâlp şi a murit pe loc.
Când vei înceta să mai minţi, fiule?
Bună dimineaţa. Pe aici.
- Ce-i cu tine? - Am dat o raită. Am luat aer.
Vernon a acceptat variantă internaţională şi scoaterea DVD-ului.
Bătrânului îi place să acapareze, iar noi suntem un Rolls Royce.
Dar înainte de toate, vreau să strângi câteva mâini.
Lane e un şerif mort.
E neprevăzut.
Îmi pare rău.
Mi-a spus Lane.
Adevărul.
Nu meriţi ceea ce-ţi faci singur.
Sper să găseşti o metodă de a-ţi acorda o pauză.
Dacă nu faci asta, aşa îţi va fi viaţa.
Mi se pare că e trist.
Asta-i tot...
Asta am venit să-ţi spun.
Te rog să ai grijă de tine. Bine?
A fost săptămâna miracolelor sau nu?
Câţi dintre voi nu se mai satură de Burke Ryan?
Sunt sigur că vă place
să-l vedeţi zilnic de la 3 la 4 ziua în sufrageria voastră,
la postul local de televiziune.
Vi-l prezint pe omul momentului, Burke Ryan.
Thank you. Please go down.
Mulţumesc. Vă rog să luaţi loc.
- Eu mă simt bine, voi? - Grozav!
- Dle, trebuie să văd biletul. - Poftim? - Biletul dv.
Am bilet. Hoţul naibii! Cineva a intrat prin efracţie în casă şi-a luat...
- Poftiţi biletul. Îl puteţi păstra. - Păstrează-l tu!
Am avut multe progrese în ultimele câteva zile.
Nu uitaţi,
e fundaţia viitorului.
Scuzaţi-mă.
Ştiţi... Îmi cer scuze.
Nu vă mai pot minţi.
Stau aici
şi vă privesc confruntându-vă cu durerea...
şi vă invidiez...
pentru că... eu nu mi-am înfruntat-o pe a mea.
N-am vrut să fie vina mea.
Accidentul soţiei mele...
Ploua...
Era un câine...
în mijlocul drumului.
Ne certaserăm...
asupra culorii varului din bucătărie...
Culoarea varului...
Dar ceea ce nu v-am spus...
este că eu conduceam maşina.
Nu ea.
Mi-am ucis soţia...
Îmi pare atât de rău...
A fost un accident, fiule.
Asta a fost.
Nu puteai face nimic. Acesta-i adevărul.
A fost un accident bizar.
Ascultă-mă... Nu te-am învinovăţit niciodată.
Niciodată.
N-am vrut decât să jelim cu tine, fiule.
N-am ştiut ce să facem, nu te-am putut găsi.
Aceasta a fost cea mai dificilă parte.
Nu-i nimic...
Trebuia să fac mai demult asta.
- Vei fi bine? - Da, cu timpul.
Domnule Ryan? Sunt Ted Vernon.
A fost impresionant.
Da, a fost impresionant. Era real, dle Vernon,
şi dacă nu puteţi accepta asta ca atare,
vă puteţi lua contractul să vi-l îndesaţi în fund.
Mi s-a părut revigorant.
Şi te respect pentru asta.
Mulţumesc.
- Îmi pare rău. Încă mai... - Vom vedea.
De asta mă tot concediezi. Revin imediat. Dle Vernon?
E ceva de care cred că încă nu ţi-ai dat seama.
În ceea ce ne priveşte, nu ne-am pierdut doar fiica, ci şi fiul.
- Îmi pare rău. - Înţelegem.
Şi-ar fi dorit să-ţi refaci viaţa.
Nu te înstrăina. Iar data viitoare intră pe uşa din faţă.
Aşa voi face, promit.
Îţi mulţumesc, fiule. Mulţumesc.
- Trebuia s-o fac demult... - Nu la asta mă refer.
M-ai scăpat de nenorocita aia de pasăre.
- Te iubesc, puştiule. - Şi eu te iubesc.
- Bună! Ţi-am adus algele marine. - Minunat! Mulţumesc. Bună.
Chestia e că
ţi-ai petrecut ultimele câteva zile încercând să cunoşti o parte din mine
care nu era prea disponibilă.
Mă întrebam, asta dacă nu am greşit în mod iremediabil,
dacă ai fi interesată
să cunoşti partea din mine care e disponibilă.
Da, vrea.
Scuze.
Da.
Capitolul XV.
În timpul călătoriilor este important să ţii minte un lucru.
Când ceva se termină, altceva începe.
Tu eşti?
Mdea, cine altcineva ar putea fi?
Hai, urcă pe umăr.
Chiar mă-ntrebam pe unde eşti. Nu că mi-ar fi păsat.
Înapoi în ocna de sare, copilaş.
- Bună! - Bună!
La revedere!
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
VÄ rugÄm sÄ evaluaČi aceastÄ subtitrare la adresa www.osdb.link/fwbt Ajuta alČi utilizatori sÄ aleagÄ cele mai bune subtitrari