Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
- Scuze! Îmi pare rău că am întârziat. Bună! - Nu am ştiut asta despre Erica.
- Bună, Max! Bună. - Bună!
Mai ai mirosul de bebeluş într-un colţ, chiar aici în stânga.
- Bună, ce mai faci? - Am nevoie de un bebeluş!
Ai nevoie de un bebeluş?
Eşti o mică agitată nerăbdătoare.
Nu văd de ce ar trebui să aştept.
Poate după un tată?
Să fiu sinceră.
Nu am fost niciodată într-o relaţie serioasă care să fi durat mai mult de şase luni.
Noi am fost împreună timp de doi ani.
Mulţumesc.
În colegiu. Şi ne făceam viaţa groaznică în restul timpului.
- Da. - Poftim.
Recunosc, ne-a fost groaznic...
- Dar, de asemenea, am fost fericiţi. - Da.
- Da.
Ei bine, ca să ştii, am nişte spermă într-o instituţie din centrul oraşului,
dacă ai vreo urgenţă.
Ce? De ce?
Am crezut că Felicia nu mai voia copii.
Felicia nu mai vrea copii. Am congelat-o în cazul în care întâlnesc pe cineva drăguţ.
Nu, nu ai făcut asta.
Nu am făcut asta.
Dar aş putea. Ştii, să o păstrez în stilul "Mad Money".
Ţi-l aminteşti pe Guy Childers din colegiu?
Stai, nu era tipul care acum... Ce, este vânzător de murături, nu-i aşa?
Nu, este antreprenor de murături.
O să ating astea.
Şi a fost de acord să facă o donaţie ca să mă pot insemina.
- Dar nu are simţul spaţiului personal. - Şi ce dacă? S-a specializat în matematică.
Şi nu o să mă mărit cu el. Îi împrumut doar genele.
Dar sper că nu şi personalitatea sa. Guy Childers?
Ei bine, cu toţi este ceva în neregulă.
Crezi că toţi sunt sinceri când completează formularele alea
de la banca de spermă la donare?
Nu pot să cred că ai pus asta la cale şi nici măcar nu mi-ai spus.
- Pentru că ştiam că o să ţipi la mine. - Nu ţip la tine...
Eu doar... Asta nu este ceea ce fac femeile care au 49 de ani şi sunt disperate?
Nu vreau să fie ultima variantă.
Vreau să fie o alegere, pentru că sunt pregătită să fiu mamă,
şi nu cred că o să găsesc pe cineva de care să rămân îndrăgostită
sau care să mă iubească mai mult de şase luni.
Eu doar sunt sinceră în ceea ce mă priveşte.
Aşadar, când este inseminarea? O să avem o petrecere?
Peste patru luni.
Hei, îmi miroase respiraţia?
Nu. Dar a mea?
Maggie's Plan
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Am început producţia în apartamentul meu acum trei ani.
Acum am 12 angajaţi.
Şi tocmai am primit o comandă de la "Whole Foods".
Dacă facem asta, afacerea ia avânt.
Dar în continuare sunt foarte ocupat.
Fiecare castravete murat are ştampila cu aprobarea mea pe el.
Poftim, încearcă-l pe asta.
Îmi place mult.
Este Bavarian. Este clasic.
Este cel mai bun castravete pe care l-am mâncat vreodată.
- Patinezi? - Da. În fiecare duminică.
Am crescut pe gheaţă.
- Aşa e. Ai fost în echipa de hochei. - Da.
Obişnuiam să patinez des când eram mică.
- Aşadar, cu privire la planul nostru... - Bine.
Aici este certificatul meu de sănătate.
Citeşte-l.
Asta este grozav.
Am pentru tine...
Trebuie să o ţii caldă când...
Aşa că, pune-o lângă trupul tău, pe sub cămaşă...
- Şi vino imediat. - Bine.
Când o să faci asta?
Pe data de 23 martie.
- Vreau doar să mai strâng câteva economii. - Te rog. Asta e inteligent.
Am deja asigurare de sănătate şi tot restul.
Aşa că, cred că întrebarea este...
cât de mult vrei să te implici?
Voiam să sugerez să nu te implici deloc, dar... sunt deschisă le negocieri.
Deloc este în regulă.
Da.
Adică, asta înlătură presiunea, nu-i aşa? Nu-i aşa?
Pot să mă relaxez să-mi construiesc imperiul.
Dumnezeule.
Bună, Beverly. Am primit două cecuri luna asta. Nu că m-aş plânge.
Eşti sigură că nu sunt pentru două plăţi diferite?
Ei bine, mi-ar plăcea să cred asta,
dar au aceeaşi dată pe ele şi am fost plătită luna trecută.
- Aşa că, oricum... - Scuză-mă.
Îmi pare rău, am auzit din întâmplare.
Această tânără a primit două cecuri, iar eu niciunul.
- Cum te numeşti? - John Harding.
Ei bine, numele meu este Johanna Hardin.
Nu, adică, numele meu este Maggie,
dar pe cecuri este Johanna Margaret Hardin.
- Sigur. - Aşa că poate a fost o greşeală.
Da. Şi durează un minut să rezolv asta.
Ştii, ar fi grozav dacă s-ar putea rezolva curând.
O să te anunţăm.
La naiba. Femeia aia ar putea păzi Iadul
dacă Cerberus ar avea vreodată nevoie să meargă la veterinar.
Toată lumea este speriată de Beverly. Tu ce predai?
"Perspective fictocriticisme în dinamica familiei."
Da, şi "Măşti în familia modernă, în timpuri victoriene şi în prezent".
- Departamentul psihologie? - Antropologie.
- Nu cunosc niciun antropolog. - Nu? Dar tu?
Sunt Directoarea studenţilor pentru dezvoltarea afacerilor şi mobilizare
pentru artă şi design.
Ce este asta?
Ajut studenţii absolvenţi
să aibă o strategie de succes în lumea artei şi designului.
Sunt un fel de punte între artă şi comerţ.
Pari puţin prea tânără pentru asta, nu?
Am un masterat în managementul artelor.
- Drăguţ. - Mult succes să fii plătit!
Este ceva satisfăcător în legătură cu cum mă simt.
Da. Asta este...
Felicia...
La ce oră este întâlnirea aia Pike Fellowship?
- Joi la ora 7:00. - În regulă. Grozav. Mulţumesc.
Este ciudat că-l cunoşti pe John Harding.
Am fost într-o comisie împreună.
Este extrem de atractiv. De ce?
Nimic. Am avut o încurcătură cu cecurile...
- Datorită numelor noastre. Hardin, Harding. - Sigur.
Este unul dintre tipii răi ai antropologiei fictocritice.
Se pare că a fost cineva important în Chicago.
Iar acum lucrează aici suplimentar,
dar ei ar vrea foarte mult ca el să lucreze full-time.
- De ce nu lucrează aşa? - Nu ştiu.
Cred că are o legătură cu soţia lui. Se pare că este un fel de monstru.
- Unde ai auzit asta? - Prin jur.
Ştii, ea are un post fix la Universitatea Columbia. Georgette Norgaard.
Cuvintele "glacială" şi "înspăimântătoare" au fost spuse.
Dar, din nou, m-am auzit fiind descrisă drept o nenorocită psihotică,
dar eu cred că sunt foarte amabilă.
Aşa că nu poţi să crezi tot ce auzi.
Dacă spui: "Ea este cam îngrozită",
nu este atât de accentuat că şi cum ai spune: "Ea este îngrozită".
"Cam" este un prezervativ al limbii.
Credeţi-mă.
Unde naiba e puiul meu?
Hardin!
Bună!
Ce faci?
Fac o mică plimbare înainte de următoarea mea întâlnire.
- Ai fost plătit? - Nu.
Glumeşti.
Da, Beverly spune că cecul este trimis cu poşta.
- Pot să mă plimb cu tine? - Sigur.
Am cunoscut un Maasai din Tanzania. Era acolo ca să alerge la un maraton.
Accepta totul foarte senin în legătură cu oraşul New York.
Nimic nu-l deconcentra, până când a văzut un bătrân care-şi urmărea câinele
şi i-a luat rahatul de pe jos.
A început să râdă foarte puternic şi a început să plângă.
Bănuiesc că acest obicei ar putea părea ciudat ieşit din context.
Ce a fost asta?
Ţi-am auzit conversaţia despre cum "cam" este un prezervativ al limbii.
Da...
Oricum, ce este antropologia fictocritică?
Ei bine, este o modalitate de a scrie despre antropologie
care amestecă observarea etnografică, povestirile,
şi... teoria.
Trebuie să ne plimbăm în cerc sau putem să ne plimbăm în jurul parcului?
Putem să ne plimbăm.
Este dificil să găseşti un post full-time.
Soţia mea, Georgette, are un post fix la Universitatea Columbia,
aşa că folosesc timpul să predau câteva cursuri
şi încerc să scriu un roman pe care îl am în minte de câţiva ani.
A lucrat mult la roman?
Ştii, se spune că fiecare relaţie are un grădinar şi un trandafir.
Georgette este cu siguranţă trandafirul.
- Iar tu eşti grădinarul. - Şi nu am aprobare.
- Poate că eşti un trandafir deghizat. - Aş fi o deghizare foarte bună.
Adică, ea este minunată. Doar că îmi distruge viaţa.
Nu, adică, asta a fost o săptămână rea şi...
Mulţumit cu Hermia?
- Se transformă într-o zi plăcută. - Da.
Mă căiesc pentru minutele plictisitoare pe care le-am petrecut cu ea.
Nu pe Hermia, ci pe Helena o iubesc.
Cine n-ar schimba un corb pe un porumbel?
Mulţumesc, omule.
Avem două din alea. Este cea mai bună parte a vieţii mele.
- Cine e tipul? - Nu e niciun tip.
Ei bine, de fapt, bărbatului căruia i-am cerut să fie tatăl
se numeşte "Guy" ~tip~ din întâmplare.
- Mănânci precum dl Fox! - Cine?
Din cartea lui Roald Dahl. Din film.
- Copiilor mei le place filmul ăla. - Da.
Totuşi, îmi place ce faci. Să faci singură un copil.
Adică, nu că n-ar fi greu, pentru că o să fie al naibii de greu.
Dar îţi admir curajul. Şi iubesc copiii.
Nu-mi place să-mi las destinul...
- În seama destinului? - Corect.
Dar unde o să mă duc? Nu poţi să mă goneşti pur şi simplu din casa noastră.
- Am o întrebare pentru tine. - Da.
Vrei să citeşti primul capitol al cărţii mele?
- Sigur. - Ştiu că este ciudat.
Doar că... vreau mult ca primul cititor să fie...
Ei bine, ştii când ai spus că eşti o punte între artă şi comerţ?
Ei bine, am nevoie de o punte.
- Perfect. Dă-mi-l. O să-l citesc. - Vrei? Aş aprecia foarte mult.
- Nu mă deranjează deloc. - În regulă. Bine.
Bine. Grozav. O să-l citesc în seara asta.
Perfect.
Trebuie să plec. La naiba.
Rahat! Rahat! Rahat! Trebuie să plec. Trebuie să plec.
- Ne vedem mai târziu. Mulţumesc. - Bine, pa!
Ce părere ai despre folosirea măştilor
în mişcarea Occupy?
Revoluţionarii mascaţi
sunt o inversiune directă a feţei demagogiei,
idealul fascist al individului magnetic.
Îmi pare rău că am întârziat.
John Harding, autor al multor cărţi, inclusiv
"Rituals of Commodity Fetishism at the Tail End of the Empire".
Aşadar, John, desigur, am discutat despre mişcarea Occupy...
Nu mă pot împiedica să nu menţionez ironia
că Warner Bros deţin drepturile pentru masca "V for Vendetta"
care a devenit faţa mişcării Occupy...
Fie că ne place sau nu,
în ţara asta, cele mai puternice simboluri pe care le avem
sunt bazate pe cinematograf şi televiziune.
Aşa că are logică ca o mişcare radicală populară
să încerce să le răstoarne...
Cu toate astea, realitatea că Occupy are loc
în interiorul narării capitalismului ca o intrigă secundară...
Acest cinism al tău care mătură totul...
Dacă prin "cinism care mătură totul" te referi la a nu trăi într-un vis,
atunci împuşcă-mă acum.
Poate modul în care noi...
Nimeni nu se gândeşte vreodată că urmează să înceapă o revoluţie
decât la trei zile după ce a început.
Asta este o mişcare fără lider. Nu urma să opereze după un program.
Asta a fost o răscoală populistă autentică.
- Da, pentru că... - Absolut.
Dar ca să revenim la folosirea măştilor în politică...
eu sunt mai interesată de posibilitatea anonimatului şi afilierii la un grup.
Manevra "I am Spartacus",
care a fost o explicaţie tactică primară pentru
folosirea măştilor în cazul diverselor mişcări de protest din secolelor 20 şi 21.
Inclusiv mişcarea zapatistă,
mişcarea black blocs împotriva globalizării,
şi, desigur, mişcarea Pussy Riot.
Mulţumesc.
Uite, nu trebuie să ajuţi, dar vrei te rog să pui ăla jos?
O clipă, bine?
- Vezi? Am terminat. - Grozav.
Nu înţeleg de ce trebuie să spui acelaşi lucru
în paragraful de încheiere precum în paragraful introductiv.
Îţi explici teoriile, dar într-un mod mai elaborat.
Bine. Şi care e rostul?
Până când ajungi la concluzii, ţi-ai dovedit deja teoriile.
Aşa că, practic este doar îngâmfare.
Da, practic este doar îngâmfare.
Au din nou purici în clasa lui Paul.
Nu au purici, bine? Au păduchi. Lasă-mă să mă uit în capul tău.
Bine, păduchi.
Nu ai păduchi. Bine, du-te.
Fără mesaje la masă.
- Mă întreb de unde a învăţat asta. - Eu îmi folosesc telefonul pentru serviciu.
Uneori vreau să-l zdrobesc cu un ciocan.
Bravo, mamă.
Salată?
Ce este?
Mi-au cerut să fiu şefa departamentului la Columbia!
Felicitări. Asta este grozav.
O să fie o obligaţie uriaşă în ce priveşte timpul.
În continuare, este o problemă importantă.
Când o să-mi termin de scris lucrările?
Am promis că o să predau cartea aia până în decembrie.
Haide. O să primeşti o mare creştere salarială.
- Bine. Ce faci... - Am deja o iritaţie!
Am o idee. Ce-ar fi să-l suni pe Caleb să discutaţi despre asta?
- Trebuie. - Ştiu. Bine.
Justine, vrei să îi trimiţi mesaje prietenei tale.
Paul, vrei să joci Ninja Revinja la iPad-ul tău? Du-te.
Şi eu am un mesaj la care vreau să răspund.
Putem înceta să ne prefacem că avem o cină de familie prietenoasă.
Şi ne putem întoarce la minciuna asta mai târziu.
Ce? Ce este?
Tonul, este foarte neobişnuit.
- Este cam suprarealist-ţicnit. Nu-i aşa? - Da, este corect.
Suprarealist-ţicnit. Exact aşa este!
Iar personajele...
Ca Martin Neems, angajatul poştal lipsit de culoare din anii 1950 din Connecticut
şi este căsătorit cu o braziliancă nebună,
căreia îi apăr în continuu iritaţii. Este ilar.
Este, nu-i aşa? Serios, serios?
Şi... descrierea colecţiei muzicale!
- Da, cu discurile lui, adică? - Da. Este grozav.
- Este amuzant, nu-i aşa? - Este grozav.
Îmi pare foarte rău. Îmi este foarte, foarte frig.
- Simt că aş fi sudată de bancă. - Ştiu.
Este în regulă dacă mergem să bem o cafea?
De fapt, apartamentul meu este la trei străzi de aici.
- Indiferent. Da, da. Haide. - Vreau doar să-mi schimb pulovărul.
Eu doar... îmi este mortal de frig.
Nu pot să-ţi spun cât de mult apreciez că faci asta.
Serios, a fost foarte distractiv să citesc.
- Serios? - Da.
Crezi că fierberea a fost ciudat în modul scârbos sau ciudat amuzant?
Am subînchiriat de la un poet.
Vrei un ceai fierbinte?
Sau... cred că asta e vinul lui, sau...
Dar am whisky. Adică, este puţin cam devreme, dar...
Am putea face un hot whisky. Ai miere şi lămâie?
Da. Am... Să vedem.
Am jumătate de lămâie şi miere.
- Ei bine, o să îl fac eu pentru tine. - Bine. Grozav.
Mulţumesc.
Evident, citeşti mult.
De fapt, cele mai multe din cărţile astea sunt ale lui.
- Hot whisky. - Mulţumesc.
Este foarte bun.
Aşadar, spune-mi...
Ştii, sunt curios în ce te priveşte.
Ce anume la mine? Care aspect?
Fiecare aspect.
Nu ştiu de unde să încep.
Ce zici să începi cu începutul?
- Îmi este cald. - Ştiu.
O să îmi scot...
Ei bine, am avut un început neobişnuit.
Da?
Părinţii mei
s-au căsătorit de foarte tineri şi nu au avut copii.
Au fost cadre universitare la Universitatea din Wisconsin.
Dar în cele din urmă au divorţat şi tata s-a mutat.
Dar apoi mai târziu, după câţiva ani, s-au întâlnit la o petrecere.
Şi ei...
Au rămas împreună în noaptea aia.
Şi aşa am fost concepută eu. Pe un pat cu multe paltoane pe el.
Mama întotdeauna spunea că asta s-a întâmplat pentru că trebuia să mă nasc.
Îmi place ideea asta.
Ştii, copiii noştri nenăscuţi ar fi adevăraţii Dumnezei
ne dictează soarta nouă tuturor, sărmani muritori neştiutori.
Şi ei... Au rămas împreună după asta?
Nu. Mama m-a crescut singură în Madison.
A fost profesoară de poezie britanică din secolul 19.
Nu era foarte practică.
Aşa că am sfârşit prin a face toate lucrurile de zi cu zi.
Îi organizam toate facturile la 12 ani.
Provenea dintr-o familie Quaker ~religioasă~,
aşa că mă lua cu ea la toate întâlnirile Quaker.
Uneori încă mă mai duc.
Quaker?
Da, am avut o viaţă frumoasă.
Apoi când aveam 16 ani,
a murit.
Aşa că...
m-am dus să locuiesc cu tatăl meu în Philladelphia.
Cum a fost?
A fost stimulator.
Şi multă linişte.
- Ai fost singură? - Da.
Eu am crescut într-o casă în care toată lumea ţipa în continuu la celălalt.
Răi.
Nu, tatăl meu este un om bun. Şi profită de fiecare situaţie.
Amândoi am făcut asta.
Dar tu? Spune-mi despre tine. Trecutul tău.
Trecutul.
Tatăl meu a fost dealer de black jack în Atlantic City.
Dar este o poveste foarte lungă. Şi eu... trebuie să mă întorc la viaţa mea proastă.
Subtitrări noi ro
- Cred asta. - Ce?
Că trebuia să te naşti.
Martin Neem visa acelaşi lucru în fiecare noapte.
Dar nu-şi putea aduce niciodată aminte ce visase.
Soţia lui, Talia, dormea precum o stâncă.
Talia era o femeie mică.
O femeie mică, frumoasă, cu părul precum un râu de şerpi,
şi cu un temperament de nurcă supărată.
- Bună! - Hei.
- Ai ajuns la partea chestia statică? - Da.
- Te-a făcut să râzi? - Eu nu am frecare deloc.
- Da, dar te-a făcut să râzi, nu-i aşa? - M-a făcut să râd.
Nu se poate opri din mâncat.
Mănâncă scârbos. Ştii la ce mă refer?
Şi spune lucruri foarte inteligente despre cum are diferite lucruri în barbă.
Sigur. Barbă.
- Aşa că, atunci când se sărută, ştii... - Scârbos! Nu...
Aşa este, ştiu! Asta ai crede. Doar că... ei îi place.
Crezi că asta este exagerat?
Cred că această carte este o nuvelă.
Este scurt şi foarte ciudat. Ar putea fi chiar... o alegorie.
Îmi place tot ce citesc. Îmi cere sugestii.
Ce părere are soţia lui despre asta?
Nu ştie despre asta.
Ca să fiu sinceră, nu cred că este atentă la ce face el.
Este foarte absorbită de sine. Ar putea fi chiar narcisistă.
Desigur că este.
De ce desigur?
El este practic o asistentă medicală psihiatrică.
Nu îşi poate scrie romanul în aceste condiţii.
Cred că căsnicia lor s-a destrămat după al doilea copil.
- Iar acum el este captiv în ea. - Asta îţi spune el ţie.
De ce ar minţi?
Ca să facă sex cu tine!
Bună!
Bună.
Mulţumesc. Eu doar o să...
Ai adus-o?
La naiba!
- Din cauza asta ţi-am dat vasul ăla mic. - Unde este baia?
În ce să-mi depozitez mina mea de aur genetic?
Este steril.
Ascultă...
Mă simt obligat să mă ofer să fac asta în modul clasic.
Având în vedere frumuseţea ta extremă
şi... faptul că am dupăamiaza complet liberă.
Nu. Nu, mulţumesc, Guy.
Ştii, cred că ar fi prea complicat.
Eram doar politicos.
Vrei să ies puţin?
Nu. Citeşte ceva doar.
O să mă întorc într-o clipă cu sperma.
- Hei, Guy? - Da?
De ce nu te-ai făcut matematician?
Mi-a plăcut matematica pentru că era frumoasă, asta e tot.
Nu am vrut niciodată să devin matematician.
Serios? Crezi că matematica este frumoasă?
Oricine care a fost atins chiar şi puţin de ea ştie că este frumoasă.
Pentru mine, puţin a fost suficient.
Nu putea să-mi înlăture frustrarea.
Ce vrei să spui?
Că nu am văzut totul.
Întotdeauna ai doar priviri scurte din întregul ansamblu.
Mi-am petrecut întreaga viaţă vânând bucăţele de adevăr.
Rapid.
Când este implicată o femeie,
este ceva diferit.
Ţi-am dat mai multă, în cazul în care verşi o parte.
Mulţumesc.
Mulţumesc, Guy. Asta este foarte...
Asta este cu adevărat grozav.
Super.
Eu doar...
Un selfie.
Ai 71% şanse să fii fertilă.
Bună! Aplicaţiile mele îmi dau informaţii contradictorii. Poate ar trebui să aştept.
Da, ar trebui să aştepţi vreo cinci ani.
Nu-l asculta.
Îşi pierde minţile.
- Pare să fie puţin agitat. - Crezi?
Da, mă înnebuneşte cu teorii despre bolile mintale
din familia lui Guy Childers.
Nu, i-am întâlnit mama odată. Avea o faţă ca o secure.
Şi suspina în continuu. Şi bea!
Ai auzit asta? Personal, cred că doar te iubeşte prea mult.
Vrea să te păstreze pentru el.
Încetează. Ştii că asta nu este adevărat.
Ei bine, eu cred că nu vrea să continui cu această următoare fază din viaţa ta
pentru că şi el ar fi nevoit să se maturizeze.
Taci naibii. Tacă-ţi gura.
Cât de ridicată trebuie să ai temperatura?
Nu ştiu. Cred că uşor ridicată?
38 de grade! Vorbiţi despre temperatură? Trebuie să fie 38 de grade!
Când ai ovulat tu ultima dată?
Am citit despre asta.
Am auzit că nu funcţionează întotdeauna de prima dată.
- Prietena mea Odette... vreodată ai... - Aşteaptă! Aşteaptă! Aşteaptă. Stai.
- Femeia aia este nebună! - Ai tu o problemă cu ea
pentru că este artistă!
Pa!
Ai auzit-o vorbind la ora lui Max şi a spus "vaginul meu" de trei ori.
Vin!
- Maggie, ai făcut-o? - Ai făcut-o?
Aşteaptă.
- Alo? - Hei, sunt John.
La naiba!
Aşteaptă acolo! Bine, trebuie să aştepţi.
John? Mai eşti acolo?
Hei. Eşti în regulă?
Da. Nu. M-am încuiat pe dinafară.
Adică... Georgette şi copiii sunt...
În Pennsylvania, ştii? Adică...
Vrei să dormi pe canapea?
Nu chiar.
Aşadar, sunt la capitolul cinci,
iar acum cred că dna Jeffries este personajul meu preferat.
Este foarte palidă şi de încredere,
dar el o găseşte foarte atrăgătoare, în ciuda mustăţii ei.
Eu doar... De fapt, mă întrebam...
dacă comportamentul soţiei tale devine mai permisiv?
Ar trebui să încerci să vii la noi acasă.
Cartea este ca un documentar, ştii? Adică, nu... eu nu...
Nu ştiu. Sunt sigur că ai dreptate. Sunt sigur că îi exagerez comportamentul.
Nu, nu! Este... foarte amuzant. Aşa că nu vreau să-l schimbi.
Poate este mai degrabă... cât din asta faci.
- De parcă n-ai vrea să fie... - La naiba!
Sunt îndrăgostit de tine.
Adică, cu adevărat m-am încuiat pe dinafara apartamentului. Cu adevărat.
Dar, de asemenea, sunt şi îndrăgostit de tine.
Şi nu mai vreau să fiu căsătorit cu Georgette.
Şi, te rog... Te rog, pot să...
Pot să dorm în patul tău?
Nu vreau să ai un copil cu tipul cu castraveţii muraţi.
Vreau să faci un copil cu mine.
- Trebuie să-ţi spun ceva. - Ce?
Am încercat... am încercat deja.
Când?
Recent.
- Ce s-a întâmplat? - Nu a funcţionat! Nu a funcţionat.
- Trebuia să-ţi spun pentru că... - Pentru că...?
Pentru că te iubesc. Sunt îndrăgostită de tine.
Vrei să le pui tu înăuntru?
Bine, poftim. Ţine-le. Ţine-le pe toate. Le-ai prins? Acum pune-le înăuntru.
La revedere.
Cum este cu... Încearcă din nou la mine. Vezi?
- Rece. - Rece. Este rece.
Tati!
Hei! Ce s-a întâmplat cu muzica mea?
- Era foarte zgomotoasă! - Da, ei bine, ştii, asta e ideea.
Să o pornesc din nou?
- Chiar eşti din Wisconsin, nu-i aşa? - Da, sunt.
Crezi că poţi să ai grijă de ea o oră?
Am o conferinţă telefonică.
Ei bine, voiam să mai scriu, dar... Ai terminat cu asta?
Dar, nu, pot să am grijă de ea. Pot să o supraveghez.
- Mulţumesc. - Ai pus şi...
- Pot să-l aduc pe Froggy? - Da, adu-l pe Froggy, adu-l pe Froggy.
Îl avem pe Froggy.
Ce vrei să faci? Vrei să faci dezordine?
- Da. - Da, şi eu la fel.
Da. Ultima dată când am vorbit,
voiai să faci ceva cu skateboardingul şi cu arhitectura.
Te mai gândeşti în continuare la asta?
Absolut. Vreau să fiu un om mic şi fragil
care escaladează un bloc monolitic arhitectural uriaş.
Da, precum să faci skateboarding pe rampa Muzeului Guggenheim.
- Da! Exact. Este perfect. - Dar nu m-am referit chiar la Guggenheim.
De ce nu?
- Alo? - Mami!
O secundă. John?
Froggy se îneacă!
John?
Se îneacă Froggy, mami!
Aşteaptă puţin.
Bună. Îmi pare rău pentru asta, dar am un alt telefon urgent.
Revin imediat. O secundă.
- Mami! - Sunt bucuroasă că...
Bine, nu...
- A căzut înăuntru Froggy şi îi era foame. - La naiba. Îndreptăm asta.
Dumnezeule! Ai făcut o mare mizerie. Ce este asta?
O să-l salvăm!
- Pot să-l spăl, mami? - Da, să mergem să-l spălăm. Uite, o să...
Eu vreau să-l spăl.
Vezi, l-am salvat! Trebuie doar să ne gândim cum curăţăm totul.
Dar mai întâi o să văd dacă asta...
Alo? Alo?
- Ai avut grijă de Froggy? - Da, dar de ce n-ai avut tu grijă?
Au sunat cei de la "Parallel Press".
- Grozav! Ce au spus? - Au zis că vor să ne întâlnim la ora 4:00.
Dar ai spus că o să ai grijă de Lily în dupăamiaza asta
pentru că am o întâlnire cu un student.
Aşa este...
Poate aş putea stabili întâlnirea mai târziu.
Dar cine o să-i ia pe Paul şi pe Justine?
- La naiba. În regulă. - Nu!
O să stabilesc întâlnirea altă dată.
- Nu te deranjează? - Nu.
- Serios? - Da.
În regulă. În regulă. Mulţumesc.
Alo. Ce a făcut?
În regulă. Da, da. Aşteaptă. Hei, Maggie.
Paul a făcut o entorsă la genunchi la interpretarea muzicii.
Poţi să te duci tu să-l iei?
Acum?
- Bine... - Unde este tata?
Avea o întâlnire, scumpule. Doare rău?
Avem ceva timp până când iese Justine. În regulă. Poftim, lasă-mă să...
Lasă-mă să o urc pe Lily în maşină.
Bine. Bravo.
Bine.
Dansând! Am fost...
Grozav.
Alo? Bună! Grozav.
Mulţumesc că m-ai sunat înapoi. O clipă, îmi pare rău.
- Hei, Paul! Paul. - Da?
Cear fi să te duci să vezi de ce durează atât de mult până vine Justine?
- Bine! - Bine. Grozav.
Bună! Mulţumesc că ai aşteptat.
Da, speram să programăm o întâlnire,
pentru unul dintre studenţii noştri absolvenţi.
Komiko Krauss.
Tocmai a patentat o jucărie
şi ne-ar face plăcere să v-o prezentăm.
Grozav! Da! Bine.
Grozav. Bine. Mulţumesc.
- Bună! - Bună!
- Te-ai încuiat în vestiar? - Da, nu-mi găseam pantofii.
Ei bine, acum suntem cu toţii aici.
Ce avem la cină?
Asta este o întrebare bună.
O să cumpăr ceva. Tatăl vostru este la o întâlnire.
Bine. Când vine mama acasă?
Nu ştiu, dar pariez că există un plan!
Da.
Pornim!
Georgette...
Georgette, avansul e doar cu 5.000 mai mult. Du-te la o editură cu un editor mai bun.
Bine, nu... Acum vorbeşti tu confuz.
Munroe este editorul potrivit pentru cartea asta.
Nu...
Pentru toate motivele pe care le-am discutat!
Cum a fost întâlnirea ta cu Parallel Press?
Da. Am fost amânat până joi.
Georgette a avut încă una dintre crizele ei.
Nu am putut să o fac să se oprească din vorbit la telefon!
Ce s-a întâmplat?
Ei bine, a avut două oferte diferite de la editori englezi şi nu se poate decide.
Şi nu are pe nimeni altcineva cu care să vorbească despre asta...
- Cu excepţia fostului ei soţ? - Haide.
În special de când noua ei carte este despre relaţia noastră
şi despre cum i-a distrus viaţa.
Bine, uite. Îmi pare rău. Îmi pare rău că ţi-am stricat ziua, bine?
Nu este doar ziua mea. Este studenta mea.
Komiko. Este o persoană fragilă.
Şi am stabilit o întâlnire cu ea
ca să discutăm o eventuală întâlnire cu fabrica de jucării.
Dar a trebuit să anulez acea întâlnire pentru că ai avut tu o întâlnire,
şi apoi tu nici măcar nu te-ai mai dus la întâlnirea cu editorul tău,
pentru că ai încurajat-o pe Georgette!
Şi de ce nimeni nu mă încurajează niciodată pe mine?
Pentru că nu ai nevoie, iubito.
Haide. Dacă ai avea probleme, te-ai încuraja singură.
Sunt atât de capabilă
încât nu merit nicio atenţie, asta e?
Roata care scârţâie este unsă, iar cactusul nu primeşte niciodată apă?
Vino aici. Vino aici. Vino aici. Vino aici.
Trebuie să începi să te gândeşti că eşti indispensabil.
Bine, mai întâi, nu sunt. Sunt foarte dispensabil.
Adică, din punct de vedere practic, ai fi în regulă fără mine.
Realizezi că Paul s-a prefăcut că şi-a scrântit glezna astăzi
pentru că a vrut să vii tu să-l iei de la şcoală,
iar tu nici măcar nu ai apărut?
Ce vrei să spui?
A fugit când l-am rugat să se ducă să vadă ce face Justine. A uitat.
- Ei bine, asta este ciudat. - Nu, nu este ciudat.
Vrei să ştii de ce? Pentru că mama lui este în Reykjavik acum
studiind tehnicile maternale ale islandezilor.
Are nevoie de atenţia tatălui său.
Şi eu la fel.
Să plecăm undeva, doar noi. Imediat cum se întoarce Georgette, bine?
Te rog?
O să încep să mă îmbufnez mai des.
Georgette o să-ţi dea un tutorial. Este bună la asta.
Cu cine ai stat la gustarea aia?
- Cu Allison. - Maggie?
Bună! Bună, Guy!
Bună. El este prietenul meu, Guy.
Ea este...
Nu! Nu! Ea este Lily. M-am măritat.
Ar fi trebuit să-ţi spun.
L-am cunoscut pe soţul meu în aceeaşi perioadă când mi-ai dat tu mostra.
- Ce mai faci? - Intens. Intens.
Tocmai am auzit că Whole Foods o să-mi vândă murăturile în întreaga ţară, aşa că...
Da, o să trebuiască să mărim producţia de urgenţă!
Este uimitor.
Aşa că, mă ocup de afacere.
M-am îndepărtat puţin de haosul de la fabrică.
Ei bine... Mai ai castraveţi bavarezi?
Sigure că da. Sunt cei mai populari castraveţi ai noştri.
- Bine, să luăm... Pot să cumpăr un borcan? - Da!
Când o să mâncăm castraveţii?
Să mergem să luăm nişte castraveţi. Să vedem cum sunt.
Sună bine. Dumnezeule.
Asta este cel mai mare borcan de castraveţi pe care l-am văzut.
Cât îţi datorez?
- Este cadou de nuntă. - Mulţumesc.
- Pa! Bine, să mergem. - Pa, Lily!
O să luăm bebeluşul nostru de castraveţi acasă.
Mă bucur mult că eşti tu.
Mă bucur foarte mult că eşti tu, perucă mică. Pa!
Pa.
Calde în continuare.
Hei, Georgette şi-a anulat excursia.
Aşa că până la urmă o să-şi vrea copiii săptămâna următoare.
Eu sunt dna Jeffries, nu-i aşa?
Eu sunt lucrătoarea poştală eficientă şi lipsită de culoare de care te-ai îndrăgostit
pentru că îţi face viaţa mult mai uşoară.
Am creat-o pe dna Jeffries înainte să ne întâlnim.
Da, ei bine, atunci m-ai transformat pe mine în ea.
Cel puţin nu am mustaţă.
Încă.
Vrei să-ţi auzi horoscopul?
Nu.
Sunt îngrozită că încep să nu-l mai iubesc.
Adică, să nu-l mai iubesc deloc.
Felicia şi cu mine ne îndrăgostim şi apoi nu ne mai iubim în fiecare săptămână.
Nu poţi să fii foarte idealist.
Am vrut să-l ajut să devină un scriitor de ficţiune,
iar acum tot ceea ce face este să scrie,
iar romanul este cu 500 de pagini mai mult şi nici nu cred că a ajuns la jumătate.
- Ai citit totul? - Cea mai mare parte.
Îţi place în continuare?
Devine din ce în ce mai complicat.
Da.
Crezi că este posibil să fii prea inteligent ca să fii romancier?
Nu am mai auzit asta.
Crezi că este ceva în neregulă cu mine?
În neregulă cu tine?
Da, că am vreo boală în care încetez să mai iubesc.
Poate.
Taci!
- Ce? Da! Nu! - Serios? Crezi că ai o boală?
Nu! Da! Nu ştiu! Nu ştiu.
Poate! Nu, nu, nu ai. Ştii ceva?
Poate doar n-ai întâlnit încă tipul potrivit.
Întreab-o pe Felicia. Nu mă întreba pe mine.
Nu sunt tipul potrivit.
El merge vreodată?
Max? Trebuie să-şi termine cartea aia până vineri.
Dacă mergem vreodată? Da. E căpitanul echipei de fotbal.
- Ce, fotbal din cărucioare? - Eşti ilară.
O să fiu sinceră cu voi.
Cartea asta s-a născut din durere.
Soţul meu, pe care nu mi-e ruşine să spun că l-am iubit din toată inima,
a crezut că avem o relaţie dificilă,
a avut o relaţie cu o femeie mai tânără, m-a părăsit şi şi-a întemeiat o familie nouă.
Şi ceea ce am spicuit din această tortură
sunt gândurile că această trădare a mea ca femeie
m-a provocat ca antropolog.
Trebuie să mă întreb,
obsesia contemporană de posesie exclusivă
ne distruge şansele la fericire în căsătorie?
Scuză-mă.
Maggie?
Da! Bună.
Te-am recunoscut dintr-o fotografie din telefonul lui Justine.
Am vrut să... Am vrut să-ţi văd lectura. A fost foarte...
Eu vreau să-ţi mulţumesc pentru că ai avut mare grijă de copii cât am fost plecată.
Ştiu că a fost o povară. Apreciez asta.
Cu plăcere. Sunt nişte copii minunaţi.
Ar trebui să ne întâlnim cândva.
Simt că m-am purtat copilăreşte în legătură cu toată situaţia asta.
Trebuie să realizăm faptul că îi creştem împreună, noi toţi trei, da.
Mi-ar plăcea asta.
Sună-mă.
Este uşor să-mi afli numărul de telefon.
- Ai cumpărat o carte? - Nu am putut să rezist.
- Trebuie să stăm să iei autograf? - Cred că da.
- Georgette este fascinantă. - Serios?
Da. Este călduroasă, puternică
încântătoare deopotrivă şi pot să-mi dau seama de ce el era atât de obsedat de ea.
Totuşi, ştii, nu cred că "uşor de trăit cu ea" era pe lista aia.
Îmi place de ea.
Chiar o plac! Sunt o proastă.
Credeam că-l salvez pe John de acest monstru obsedat de sine,
ca să-şi poate termina în cele din urmă cartea.
Credeam că ştiu mai bine cum să-i conduc viaţa, că o să îndrept totul.
Şi el este complet absorbit de sine,
în timp ce eu fac fiecare lucru practic şi câştig bani, şi în plus faţă de asta...
Dacă nu era Lily, aş spune că am făcut o greşeală groaznică.
Este păcat că nu-l poţi da înapoi fostei sale soţii. Nu-i aşa?
Urăsc varza de Bruxelles.
Este puţin cam tare.
Acum le convine răpitorilor să-şi mute prizonierii.
Nu eşti bucuroasă să o vezi pe mama?
Desigur că sunt încântată să o văd pe mama.
Doar că m-am săturat să nu ştiu niciodată unde îmi sunt lucrurile.
Abia aştept să am copii să îi mut de colo-colo.
Uneori mă întreb dacă nu este retardată.
Ce face?
Este drăguţă.
Eşti ca un câine. Îţi place oricine te hrăneşte.
Nu este adevărat.
Îmi pare rău, este vreo problemă?
Nu. Doar că nu-mi vine să cred
că am găsit un loc de parcare legal chiar în faţa casei mamei voastre.
- Intri? - Doar ca să o salut.
Bine.
- Bună. - Bună.
Bună!
Bună, Maggie.
Bună. John a avut o întâlnire, aşa că m-a rugat pe mine să-i aduc.
- Intră. - Mulţumesc.
Ţi-am pregătit o gustare bună.
Şi ai voie să urmăreşti
un singur episod din ceva groaznic cât mănânci.
Gustarea este deja pregătită.
- Nu vă certaţi în legătură cu ce e, Paul. - Bine.
- Tocmai voiam să fac cafea. Sau vrei ceai? - Cafea ar fi grozav.
Casa ta este foarte drăguţă.
Aparţine Universităţii Columbia.
Eu pun unt în cafeaua mea.
- Anulează dorinţa de dulciuri de amiază. - Grozav.
- O fotografie frumoasă. - Da.
Mulţumesc.
Mă bucur foarte mult să te cunosc în cele din urmă.
Nu o să pretind că nu mă costă nimic.
Desigur.
- Nu-mi place prefăcătoria. - Nici mie.
Detest rolul soţiei dispreţuite. Nu o să-l joc.
- Nu eşti. - Nu sunt?
Nu. Ai în continuare o legătură strânsă cu John.
Am reuşit să rămânem prieteni, este adevărat.
- Ei bine, şi telefoanele tale... - Le dezaprobi?
Nu.
Căsătoria s-a desfiinţat, dar suntem în continuare părinţi.
Ei bine, adică, nu e vorba doar de creşterea copiilor.
Voi vorbiţi la telefon de câteva ori pe zi.
Să nu mă înţelegi greşit. Cred că este grozav.
Aşadar, eu...
Doar că...
Da?
Ei bine, este evident că eşti încă îndrăgostită de el.
Ce naiba vrei să spui?
John şi cu mine avem probleme.
Şi nu cred că realizează cât de multe probleme avem,
sau nu vrea să ştie.
Şi apoi, când te-am văzut la lectura ta,
am realizat că ar putea fi o oportunitate,
o deschidere cumva
ca voi să fiţi din nou împreună.
Înţeleg. Înţeleg.
Aşadar, te-ai săturat de mica ta aventură?
Ai terminat cu ea.
Acum vrei să te asiguri că nu te simţi vinovată,
aşa că o să ne manipulezi pe noi toţi într-un absurd final fericit.
Am întâlnit mulţi ciudaţi obsedaţi de control,
de fapt, credeam că sunt şi eu una, dar tu... tu mă faci să par o amatoare.
Nu am vrut să te insult.
Ai decenţa să-l părăseşti
şi acceptă faptul că mi-ai otrăvit viaţa mie şi copiilor mei,
şi probabil şi viaţa lui John cu egoismul tău.
Asta este povara ta. O meriţi.
Stai puţin.
Dacă aveai o căsătorie atât de perfectă, de ce era John mizerabil?
L-ai neglijat, l-ai folosit şi nu ai crezut în talentul lui.
Dacă sunt atât de groaznică,
de ce încerci să mă împaci cu el?
Pentru că cred că, de fapt,
deşi cred că eşti absorbită de tine şi eşti extrem de în nevoie,
că el are nevoie de asta. Asta îl ţine în echilibru.
Faptul că se gândeşte la tine îl împiedică să se gândească la el.
Pleacă. Pleacă. Pleacă.
- Să plec? Vrei să plec. - Ieşi din casa mea, pleacă.
- Bine, plec. Bine, îmi pare rău. - Pleacă, pleacă.
Nu am fost atât de umilită în întreaga mea viaţă.
Sunt într-un mare rahat.
La ce mă gândeam?
- Poate că ai un episod psihotic. - Dar era o idee foarte bună.
Ştii, viaţa nu funcţionează aşa, prostuţo.
Nu poţi să iei totul pur şi simplu şi să-l pui la loc în cutie.
Dumnezeule, cred că ai nevoie de ajutor.
- De ce eşti atât de ostil? - Pentru că mă enervează!
- Întreaga chestie mă enervează. - De ce?
De ce nu poţi să-ţi părăseşti soţul ca o fiinţă umană obişnuită?
- Pentru că ar fi o risipă. - Risipă!
Parcă eşti de la controlul produselor. Nu e o risipă. El nu e un produs din hârtie.
Dragostea face mizerie. Este ilogică, face risipă şi face mizerie.
Şi lasă urme care duc pretutindeni.
Dar ţie îţi plac lucrurile drăguţe, îngrijite, ordonate şi etice.
Dar ai distrus asta din clipa în care te-ai cuplat cu un bărbat căsătorit.
Acum nu eşti prietenul meu.
Ba da, sunt. Îţi sunt prieten. Asta înseamnă să-ţi fiu prieten.
Sunt sincer cu tine.
Intenţii bune. Ai doar intenţii bune.
Micuţa Miss Quaker Two Shoes o să facă ceea ce trebuie.
Dar cumva întotdeauna strici.
- Du-te naibii. - Da, să mă duc naibii. Bine.
Sunt doar sincer. Încerc să-ţi fiu prieten.
Nu veni aici şi... Cum de creioanele...
Hei, Maggie. Hei, îmi pare rău. Hei, hei, Maggie.
Hei, îmi pare rău. Îmi pare rău. Bine?
Adică, cum rămâne cu Lily?
Şi taţii sunt un lucru bun.
Ştiu asta. Ştiu asta,
dar îmi e la fel de teamă că ea să crească înăuntrul unei căsnicii terminate,
la fel cum să crească într-o casă fără tatăl ei.
Copiii pot să-şi dea seama când oamenii se prefac.
Nu ştiu. Este o decizie grea.
Îmi pare rău.
- Bine. - Bine.
Bine, bine, bine.
Bine.
- Da, te rog. - "Da, te rog", ce?
Da, te rog, aş vrea să fac ceva.
Doar noi. Dacă oferta mai este valabilă.
Te gândeşti la ceva?
Nu ştiu. Poate o aventură locală.
Bună. Numele meu este Johnny Harding.
Speram să vorbesc cu Wang. Este jos?
Rămâi acolo.
Hei, hei! Johnny Harding. Da, mulţumesc. Vino.
Tata obişnuia să mă ducă la localul fostului proprietar.
Îmi pare rău.
Ce este în asta?
Bea doar, bine?
Asta este pentru toate fisele.
Am câştigat! Am câştigat!
Ar trebui să-ţi cumpăr o pipă.
Comportă-te ca şi când ai şti ce faci.
- Este bine? - Da.
- Bine? - Nu.
Nu! Te rog, nu! Unde s-au dus?
Îmi înec tristeţea.
Mai uşor cu băutura.
Şi înainte... Mulţumesc.
Aveţi o cameră pentru noaptea asta?
Asta este un hotel?
Este un hotel dacă ştii că este un hotel.
Mulţumesc. Cât îţi datorez?
50 $. Am 50$.
Dumnezeule! Dumnezeule!
Scoate-ţi hainele!
- Cinci! - Patru!
- Trei! - Trei.
- Doi. Unu. - Doi. Unu.
Scoate-ţi afurisiţii de ciorapi!
O să mai vrei vreodată încă un copil?
Încerc să termin cartea asta.
Cred că o să trebuiască să te ţin ocupată cu ceva, ştii?
Adică, patru copii ar fi mult.
Ce?
Adică, nici măcar n-ai observa. Ar fi un copil în plus pe care să-l ignori.
Cum poţi să-mi spui chestia asta?
Este adevărat. John.
Adică, te întreţin cât timp scrii cartea asta.
Înţeleg asta. Este în regulă, accept asta.
Dar mă simt precum internul tău, sau ca dădaca ta.
- Uite, Maggie. Pentru Dumnezeu... - Şi tu nici măcar...
Tu ai stabilit asta, în regulă? Ne-ai dat tuturor ceva de făcut. Eu îmi fac treaba.
Treaba mea este să scriu cartea. Asta fac.
- Ştiu că asta faci. - Da!
Aşa că, nu te poţi supăra când toţi ne facem treaba perfect.
Mă mai placi măcar?
Ce încerci să mă faci să spun?
Se pare că eu ar trebui să-ţi pun întrebarea asta.
- Vrei să-ţi duc eu geanta? - Nu. Mă descurc, mulţumesc.
- Pot să mă aşez? - Da.
În decembrie, particip la o conferinţă în Canada
despre antropologia fictocritică.
Antropologia fictocritică este domeniul lui John.
Ştiu.
Sunt de acord.
- Serios? - N-am niciun motiv să am încredere în tine.
Pe de altă parte, nu am absolut nimic de pierdut.
Aş putea uşor să aranjez ca John să prezinte o lucrare la conferinţă.
Crezi că ar accepta?
Ei bine, o să ţină Zizek o prelegere. Îl adoră pe Zizek.
M-au invitat să ţin o prelegere la conferinţă.
Serios? Asta este grozav!
Da, doar că este tocmai în Quebec. Aşa că nu mă pot duce.
- Nu, trebuie să mergi! - De ce?
Pentru că cred că ţi-ar prinde bine o pauză.
Da, ei bine...
Şi Georgette este plecată din oraş în săptămâna aia, ştii.
- Aşa că nu te pot lăsa singură cu copiii. - Desigur că poţi. O să fiu în regulă.
Ei bine, o să ţină Zizek o prelegere.
- Zizek? Îl adori pe Zizek. - Da.
De unde ştii?
Cred că ai spus tu despre el.
Hei.
Scuză-mă!
John Harding?
Citesc "Rituals of Commodity Fetishism at the Tail End of the Empire".
Da, ce părere ai despre ea?
Este grozavă. Cu toţii am venit tocmai până aici ca să te auzim vorbind.
- Şi pe Zizek. Evident. - Şi pe Zizek, sigur că da. Evident.
Asta este puţin ca un fetiş...
- Dar vrei să-mi dai un autograf pe carte? - Da, desigur.
- Cum te numeşti? - Al.
- Mulţumesc. - Al? Ai grijă de tine.
- Mă bucur să te întâlnesc aici. - Ce cauţi aici?
Ţin o prelegere, ştii...
Mi-ai scris că vii aici?
Adică, îmi amintesc că plecai din oraş, dar...
Nu ştiu. Nu am nicio idee.
Îţi pare rău că ai venit?
Nu. Locul este suficient de mare pentru amândoi. Nu-i aşa?
- Arăţi foarte bine. - Mă simt foarte bine.
Este minunat aici, nu-i aşa?
Da, este. Aerul este grozav. Până acum.
Pot să mă aşez? Sau e mai bine să nu stăm împreună?
- E în regulă. De ce nu? Suntem prieteni. - Sigur, sigur.
Ea este Debbie Wasserman. De la Yale.
- Bună, Debbie. - Mă bucur să te cunosc.
- Ţi-a spus Maggie că ne-am întâlnit? - Da. I-a făcut plăcere.
- Este o persoană interesantă. - Serios? Chiar crezi asta?
- Este surprinzătoare. - Nu ştiam că ai timp să fii surprinsă.
Ştii, ideile tale inventate despre cum ar trebui să fie rivalele.
Dar nu mai este rivala mea.
Bine.
Paul mi-a spus că Maggie l-a învăţat
să facă figura opt, zilele trecute la patinoar.
- Era foarte mândru. - Ştii, este bună cu el.
Da. Pare a fi o persoană foarte capabilă.
Este o mamă naturală.
Pare să-ţi fie o parteneră minunată.
Vrei să mă scuzi? Trebuie să dau un telefon.
Nu o să mănânci?
Nu îmi este foarte foame. Şi cred că poate ai dreptate.
Poate este o greşeală dacă stăm prea mult împreună.
Am ajunge doar să ne enervăm reciproc.
Komiko a conceput prima păpuşă patentată cu organe interne care se pot scoate.
60% dintre copii se tem de moarte.
Şi planul lui Komiko este să le înlăture fricile despre corpul uman,
ajutându-i să vadă ce este înăuntru.
Pot să tragă de organe.
Dar toate elementele se pot spăla complet.
Aşa că noi credem că asta va atrage părinţii
interesaţi de păpuşile despre căsătorie.
Adică, de păpuşile despre cunoaştere.
Nu este căldură. Afurisitul de internet nu funcţionează.
Generatorul a sărit în aer, sau aşa ceva. Bateriile mele sunt pe cale să se termine.
Şi fii atentă, bine? Ghiceşti cine este aici?
Georgette!
Serios? Asta trebuie... Cum e asta posibil?
Nu ştiu. Adică, dispoziţia ei se potriveşte cu vremea.
Îmi pare rău.
- Ce faceţi toţi de acolo? - Suntem bine. Toată lumea e foarte bine.
Ei bine, nu pot să obţin nicio informaţie
despre când or să se redeschidă aeroporturile.
Aşa că se pare că sunt blocat aici!
Adică, scot rachetele de zăpadă, ceea ce pentru mine este de rău augur.
Asta este bine. Este foarte drăguţ.
Te iubesc foarte mult.
- Cât de mult? Stai, ştiu. - Cât de mult?
25.362.
Exact atât de mult te iubesc! Este exact.
Vreau să trăiesc înăuntrul unei bule.
Şi eu la fel.
Dar eu vreau propria mea bulă.
Da, este în regulă. Putem să avem fiecare propria bulă.
- Tati are propria lui bulă. - Pot să-l văd pe tati în bula lui.
Sunt în regulă.
Tipic.
Putem să ne luăm după urme.
Nu pare nimic familiar, nu-i aşa?
Ştii, prelegerea pe care ai ţinut-o ieri a fost grozavă.
Nici măcar n-am ştiut că lucrezi în direcţia aia.
Bănuiesc că n-ai văzut nimic din ce am scris de o bună perioadă.
Nu, îmi lipseşte asta!
Da?
Obişnuiam să-mi placă asta. Ştii, să ne dăm lucrările unul altuia.
Uită de mine.
Prelegerea pe care ai ţinut-o ieri a fost succesul conferinţei.
Au fost doar idei vechi.
Ai modificat acel pasaj despre Tocqueville.
- Nu-ţi scapă nimic. - Lucrarea ta pare foarte proaspătă.
Nimeni nu analizează fetişismul mărfii aşa cum o faci tu.
Mă simt flatat!
- Lucrezi în continuare la romanul tău? - Da.
- Cum merge? - Bine.
John?
Nu vreau să te insult în legătură cu ficţiunea ta.
Doar că sunt foarte mândră de munca academică pe care ai făcut-o.
Vezi aici câţi oameni o apreciază.
Ei bine, nu abandonez nimic.
Haide. Nu vreau să-ţi fie prea frig.
- Ce este? - Vreau să-ţi spun ceva.
Bine. Ce?
Îmi pare rău.
- Pentru ce? - Pentru că am fost atât de egoistă.
Pentru că nu te-am ascultat, nu am ascultat ce aveai nevoie,
că nu am fost interesată de munca ta.
Nu trebuie să spui asta.
Cred că am devenit foarte de prinsă în a avea succes, în a-mi face un renume.
Am încetat să-ţi mai acord atenţie ţie, nouă, căsniciei noastre.
Iar acum că am succes, este ca şi cum aş fi ieşit dintr-un tunel.
Şi sper că pe viitor să fiu mai puţin preocupată doar de mine.
Dacă o să mai am vreo altă şansă la dragoste.
Ce spui? Desigur că o să ai o altă şansă.
- Assa crezi? - Da. Haide!
Sunt sigur că stau bărbaţii la coadă.
O să murim aici?
Nu, Dumnezeule...
Alo!
- Ajutor! - Este în regulă.
Ajutor!
Hei, canadieni francezi!
Habar nu avem unde naibii suntem!
Este în regulă.
Mă trezesc seara
Ne rătăcisem.
Şi nu am nimic de spus
Ajung acasă dimineaţă
Mă culc simţindu-mă la fel
Sunt doar obosită
Sunt obosită şi plictisită de mine
Hei, acolo, iubitule
Mi-ar prinde bine puţin ajutor
Nu poţi să aprinzi un foc
Nu poţi să aprinzi un foc fără o scânteie
Arma este este de închiriat
Mulţumesc.
Chiar dacă noi doar dansăm în întuneric
Mesajele devin din ce în ce mai clare
Radioul este pornit iar eu mă mişc peste tot
Mă uit la cum arăt în oglindă
Vreau să-mi schimb hainele, părul, faţa
Omule, nu ajung nicăieri
Sunt doar norocoasă într-un asemenea loc
Ceva se petrece undeva
Iubitule, ştiu asta
Nu poţi aprinde un foc
Ar trebui să cântaţi!
Nu poţi aprinde un foc fără o scânteie
Arma asta este de închiriat
Chiar dacă noi doar dansăm în întuneric
Nu poţi să aprinzi un foc
Nu poţi aprinde un foc fără o scânteie
Am scris atât de mult încât nu pot să văd sfârşitul.
Şi întregul subiect mă plictiseşte de moarte.
Aşadar, opreşte-te din a mai scrie romanul.
Nu, nu pot. Simt că dacă nu scriu un fel de operă de artă, ştii,
Maggie o să renunţe la mine.
Cartea aia e o parte importantă a motivului pentru care s-a îndrăgostit de mine.
Trebuie să-ţi spun, Georgette...
Dacă am învăţat ceva în aceşti ultimi trei ani,
este că nu sunt naibii un romancier! Nu sunt!
Dacă te iubeşte cu adevărat,
o să te iubească indiferent dacă eşti un romancier sau un gunoier.
Aşa m-ai iubit tu, nu-i aşa?
Au deschis aeroportul! Mâine putem să plecăm acasă!
Mai bine m-aş duce să împachetez.
Nu vreau să plec.
Nu vreau să te părăsesc.
- John... - Eu doar...
Te doresc atât de mult, încât nu mă pot gândi la nimic.
Parcă ultimii trei ani nu s-au petrecut niciodată.
- Sau am avut halucinaţii. - S-au petrecut. Totul s-a întâmplat.
Ştiu. Ştiu! Ştiu!
Trebuie să fim reali. Se topeşte zăpada.
John,
trebuie să ştii ceva.
Ce este?
- Regreţi asta? - Locul nostru este împreună.
De fapt, pentru mine, a fost o relaţie de o noapte.
Serios, m-am schimbat.
Acum ştiu că pot să trăiesc fără tine. Doar că nu vreau.
Asta e bine.
Acum aş vrea să-ţi citesc romanul.
- Serios? - Ştiu că ai un exemplar.
Te-am văzut corectând.
Ai grijă cu ce îţi doreşti.
- Bună! - Bună. Unde este Lily?
A dus-o Felicia la cursul de dans.
- Cum a fost cu expunerea ta? - A fost grozav.
Adică, nu grozav. A fost bine primită. Am primit câteva râsete.
Bine. Cum sunt lucrurile cu Georgette?
- În cele din urmă nu mai este atât de rece. - Bine.
Ar trebui să-ţi spun ceva.
Bine.
- Ştii că am fost blocaţi de zăpadă? - Da. Ştiu asta.
Aşa că, Georgette şi cu mine am stat împreună două zile întregi, bine?
Şi era o atmosferă...
ştii, de...
Ştii, am început lucruri nepământeşti.
Chestii vechi.
Chestii bune sau rele?
Nu ştiu.
Dar...
emoţionale.
Nostalgice.
- Aceleaşi lucruri. - Aceleaşi cu ce?
La naiba. La naiba. Îmi pare foarte rău.
Ce s-a întâmplat?
Georgette şi cu mine ne-am culcat împreună.
- Georgette avea dreptate. - În legătură cu ce?
Ar fi trebuit ca noi...
Noi ar fi trebuit să avem doar o aventură.
Maggie, nu spune asta.
Ai fost într-o situaţie proastă...
- Cum rămâne cu Lily? - În căsătoria ta.
- Şi apoi am apărut eu. - Cum rămâne cu Lily?
Ştiu, ştiu.
- Haide, ceea ce am avut a fost real. - Aşa este.
Când te-am cunoscut, eram pierdut.
Eram distrus, în regulă?
Eram foarte nesigur pe mine, iar tu m-ai salvat, în regulă?
M-ai salvat.
Acum... nu situ ce să fac. Eu...
- Ştii ce să faci. - Nu, nu ştiu.
Întoarce-te la Georgette.
Serios?
- Dacă o iubeşti. - Eu... Aşa crezi?
Rahat. La naiba.
Nu ştiu ce să fac.
Am încercat şi asta, doar ca la şcoală când fac asta,
de obicei cade pe podea.
- Dar când o fac... - Mulţumesc.
După o lungă perioadă, toată lumea mă aclamă.
Şi apoi, după cinci secunde, mă ignoră complet.
- Iar eu spun: "Haideţi". - Ce cauţi aici?
M-am întâlnit întâmplător cu mama voastră la şcoală.
Amândoi am crezut că e rândul nostru să-l luăm pe Paul.
Da! Asta a fost foarte amuzant!
Oricum, apoi mama voastră m-a invitat la voi acasă...
- Ai terminat? - La cină.
Voi trebuie să învăţaţi să vă coordonaţi programele, nu?
Da, ei bine... Ştii, nu e nimic rău să petrecem nişte timp împreună ca familie.
Doar că... nu asta e scopul divorţului?
Că nu mai suntem o familie?
Mi-a făcut plăcere să vă văd! Justine, fă-ţi tema!
Mamă?
Ce este, Paul, dragă?
- Îmi este foame! - Tocmai ai mâncat!
Ce pot să mănânc?
Poţi să mănânci o farfurie cu biscuiţi,
un baton de brânză pane şi un măr.
- Poţi să tai tu mărul? - Roag-o pe Justine!
Este ocupată!
- Asta e ridicol. Trebuie să plec. Trebuie. - Unde o să stai?
Nu ştiu. O să sun nişte prieteni şi o să evit un hotel.
Trebuie să le lăsăm timp să se obişnuiască.
În regulă, Paul, vin acum să-ţi tai mărul.
Hei, Jonathan.
Nu ştiu dacă v-aţi întors sau nu...
Dar, ascultă, dacă v-aţi întors, sună-mă, bine?
Cred că... Hei, Ben, nu ştiu dacă canapeaua ta este disponibilă.
Dar pot să aduc bere!
Felicia... Slavă Domnului că eşti acasă.
Bună, ce mai faci?
Nu aşa de bine.
- Aşadar, v-a spus deja? - Ei bine, ea...
- V-a sunat? - Nu, m-a sunat.
Nu cred că a vorbit cu Tony. El a fost plecat întreaga zi.
Ce a spus? Este în regulă? Crezi că o să fie în regulă?
- Ce este asta... - O ştii pe Maggie, ea...
- Poate să aibă grijă de ea. - Ştiu. Ştiu. Ştiu.
A avut grijă de ea întreaga ei viaţă.
- Adică, este emoţionată. - Da, sigur... Doar că...
Totul pare foarte nereal.
Ştiu... Eu doar...
- Uite, cred că trebuie să fii sincer. - Ei bine, sigur...
- Adică, încerc să fiu sincer. - Ştii, când poţi.
Adică, este... vreau să spun... Sunt surprins!
- Ştii, adică... - Ascultă, ştiu, ştiu, eu nu...
Nu ştiu, pot doar să-mi imaginez.
- John! Nu trebuia să fii în Canada? - Nu, este aici.
- Da, sunt aici. Ai avut un proces? - Da.
- Ai câştigat? - I-am zdrobit!
Da? Despre ce a fost?
- Budincă stricată. - Budincă stricată.
- Adică, un proces de daune? - Sigur că da! Asta o ţine pe soţia mea
în coreografie post-modernistă şi pe mine într-o auto-ură.
Ura.
Asta face lumea să se învârtă pe aici.
Dacă o să ai atitudinea asta, ar trebui să te duci la culcare.
Nu. Nu, nu, nu.
Vreau acel whisky cu vanilie pe care mi l-ai dăruit cu dragoste Crăciunul trecut, Fi.
Serios? pentru că am impresia că ai băut deja mai mult decât trebuia.
Nu, nu, nu, nu. Chestia asta este precum cocaina lichidă, John.
O să îţi placă. Vrei un deget?
- Sunt trei degete acolo înăuntru. - Noroc.
- Drăguţ. - John...
- Iisuse. - Ce?
Tocmai m-am aşezat pe boaşe.
Cred că ar trebui să-ţi micşorezi testiculele, precum actorul ăla.
Cum se numeşte?
Ştii, se pare că e vorba doar de câteva cusături şi apoi... gata!
E ca o ridicare de testicule.
- John, ceva veşti? - Nu ai vorbit cu Maggie?
Nu. Am fost până în gât în budincă.
- Ei bine... - Da, spune-i.
Ei bine... John şi Maggie...
- Nu, spune-i. - Îmi pare rău, bine.
- El şi cu Georgette... - Ce? Adică, a funcţionat?
Asta e o nebunie.
Ce să funcţioneze?
La ce te referi?
Ce se spune despre băutură şi sâni?
"Una este prea puţin, iar trei sunt prea multe".
- Nu ar trebui să beau. - Nu eşti un băutor.
- Nu sunt un băutor. - Rahat.
Asta a încercat să-mi spună Georgette despre...
Nu, nu, nu.
- Tony... - Poate ar fi încercat să-ţi spună...
Voi mi-aţi aranjat asta?
- Nu! Nu! - Dumnezeule, nu!
Nu, nimeni nu ţi-a aranjat nimic. "Aranjat" este un cuvânt dur.
Nu spune "Aranjat".
John?
A fost un test?
Asta este? Ca să vezi dacă mai sunt îndrăgostit de Georgette,
aşa cum bănuiai în secret?
Probabil eşti foarte fericită acum.
Am simţit că o să ne despărţim.
Şi intuiam că încă eşti îndrăgostit de Georgette.
Şi s-a dovedit că erai.
Ei bine, cum rămâne cu Lily? Fiica noastră.
- Cum se încadrează ea în schema ta? - Dacă urma să ne despărţim,
este mai bine să o facem acum, aşa că asta este tot ce ştie ea.
Dar nu am vrut să ne despărţim! Nu am vrut!
Mai întâi, printre altele, pentru că sunt dedicat căsniciei noastre!
- Şi pentru că avem împreună un copil. - Dar nu pentru că vrei să fii cu mine.
Asta este soarta pe care mi-ai ales-o?
Să merg de colo-colo prin New York să distrug familii?
Nu accept asta, în regulă? Nu am ales eu asta.
Nu pot să cred că m-ai făcut să mă simt atât de vinovat că te-am trădat
şi că am distrus căsnicia noastră, când tu ai pus totul la cale.
Tu şi cu fosta mea soţie m-aţi manipulat.
Voi două aţi colaborat să mă trimiteţi la conferinţa aia,
de parcă sunt un fel de ţap ispăşitor absurd.
Ghiceşti? Păpuşa asta îşi taie sforile.
Amândouă puteţi să vă duceţi naibii.
Tu şi cu Georgette n-aţi încetat niciodată să fiţi împreună...
- În tot timpul căsniciei noastre. - Ce?
Adică, da, ştiu că tu credeai că s-a terminat, dar nu se terminase cu adevărat.
Şi asta este dovada. Fii sincer cu tine.
- Asta ai vrut. - Nu, Maggie, nu.
Ce vrei tu? Asta este întrebarea. Ce vrei, Maggie Hardin?
Vreau să trăiesc cinstit.
Ai un început grozav.
Nu vreau să fiu într-o căsnicie care e o minciună.
Nu vreau să ne mai prefacem că nu vedem că nu mai avem o conexiune.
- Am făcut ceea ce am crezut că era corect. - Ei bine, eşti foarte etică.
Ei bine, tu eşti cel care s-a culcat cu altcineva.
Mai lasă-mă naibii cu asta. Lasă-mă cu asta.
Unde te duci?
Nu am nicio idee.
Cum rămâne cu copiii?
Tu şi cu Georgette sunteţi nişte coechipieri foarte buni.
Ce-ar fi să plănuieşti o strategie cu ea?
Perucă mică...
Am făcut o mare mizerie.
- Ai făcut o mizerie? - Da.
Şi nu ştiu cum să curăţ asta.
Dar de ce nu foloseşti buretele?
Uită de asta.
- A aflat. - Cum?
Prietenul meu, Tony. Era beat şi i-a scăpat.
Era inevitabil. Aproape i-am spus chiar eu de câteva ori.
Este defectul tragic din planul meu.
Unde este?
Nu ştiu.
Cred că acum s-a săturat de noi. În cea mai mare parte de mine.
Georgette. Nu ştiu ce să spun.
Eşti o persoană amuzantă.
Este ceva la tine foarte pur.
Ştii, şi puţină prostie.
Şi este un fel de inocenţă.
Ştii, inconştient.
Nu mă pot împiedica. Te plac.
Nu te învinuiesc. Doar că nu ar fi trebuit să-l las din nou în viaţa mea.
Am hotărât împotrivă, chiar şi în Canada. Dar a fost ninsoarea.
A fost o ninsoare foarte comodă.
Ne-am îndrăgostit din nou.
- Îmi voiam soţul înapoi. - Nu trebuie să-l pierzi.
Ştii ceva? Dacă o să-l vezi, spune-i să se ducă naibii din partea mea.
Spune-o! Să se ducă naibii, bine? Draga mea, vino.
Dacă vrei să iau copiii pentru câteva zile...
Nu, încetează. Încetează să încerci să mai ai grijă de toată lumea tot timpul.
Nu, nu e niciun deranj. În plus, sunt obişnuiţi cu mine, nu-i aşa, Justine?
Poţi te rog să-mi spui ce se petrece?
Tatăl tău şi cu mine ne-am certat groaznic şi el a plecat o vreme.
- Voi doi vă împăcaţi? - Este o situaţie complexă.
- Eşti tristă? - Nu.
Furioasă?
Voi habar nu aveţi ce faceţi, nu-i aşa?
Adică, nu aveţi niciun plan.
Nu-i aşa?
Dar tu?
- Justine, ţi-ai găsit încărcătorul? - Da, da.
Unde e cartea mea de ştiinţe?
- Nu. Ai dormit puţin? - Poate două ore.
- Întoarce-te la culcare. - Nu, nu. O să ajut. Mă culc mai târziu.
- Dar suntem în regulă. Ne descurcăm. - Vreau să ajut.
În regulă. Bine.
Lily, să te încalţ.
Justine, ţi-ai amintit de uniforma de baschet? Am spălat-o.
Este împăturită!
Pachetele cu mâncarea de prânz sunt pe blatul din bucătărie.
Şi este şi un sfert, aşa că o să întârziem.
- Nu-mi găsesc şosetele. - Caută în coşul cu rufe.
- Sunt murdari toţi. - Poarta-i aşa.
Bine! Putem pleca. Toată lumea, să mergem.
- Maggie? - Da?
Strângeţi-vă lucrurile, o să vin într-o clipă.
Aşteptaţi!
Paul, poţi să treci peste, să o putem urca în maşină?
- Bună! - Bună!
Arde ceva?
Nu.
Bună, dragă. Bună.
Bună.
- Slavă Domnului că e vineri. - Ştiu.
Mă gândeam să-i ducem pe copii la patinaj,
apoi tu poţi să mergi cu Justine la filmul ăla.
Pentru că cred că o să-l sperie pe Paul.
- Nu, nu o să-l sperie! - Nu-ţi face griji.
O să te duc pe tine şi pe Lily la alt film. Ce-ar fi să vedem ce filme rulează?
Justine, unde sunt plasturii?
- Ai ştiri de la John? - Am eu.
Şi-a vândut maşina şi şi-a cumpărat o motocicletă.
Şi ne duce duminică la meciul echipei Giants.
- Pentru Dumnezeu. - Unde locuieşte?
Nu ştiu. Dar o să-l întreb când o să fim în tribune.
Justine, poţi să-l iei pe Paul la televizor?
Vino.
Ce este?
Cred că dacă voi v-aţi vedea din nou...
Nu, nu. Fără alte idei de 'lipeală".
Fără alte idei, punct.
Ţi s-a revocat permisiunea de gândire.
Nu o să mă mai implic niciodată în soarta cuiva. Nici măcar în a mea.
O să devin complet pasivă,
nu o să intervin deloc...
Budistă.
Dar cred că dacă v-aţi întâlni...
Trebuie să uiţi de asta, Maggie.
Povestea asta are propria ei inerţie, în afară de tine. Întotdeauna a fost aşa.
M-am săturat să fiu eu însămi.
Ar trebui să încerci metoda presarii.
- Ce să încerc? - Am fost la o întâlnire despre biofeedback.
Este uimitoare.
Ceea ce faci este că afli lucrul esenţial pe care vrei să-l schimbi.
Apoi faci un fel de zicală.
De exemplu, pentru tine: "Nu controlez"...
- Dacă asta vrei să schimbi. - Da, este perfect.
- Bine, aşadar: "Nu controlez". - Nu controlez.
- Nu controlez. Nu controlez. - Nu controlez. Nu controlez.
Ai vrut să mă vezi?
Da. Am vrut să-ţi înapoiez cartea.
- Unde să o împrăştii? - Oriunde este în regulă.
Nu pot să cred, în plus faţă de tot restul, mi-ai ars naibii cartea.
Am ars un exemplar al cărţii tale.
- Probabil nici măcar nu ai citit-o. - Desigur că am citit-o.
Din cauza aia am ars-o. Ai canibalizat căsnicia noastră ca să scrii povestea aia.
Tu nici măcar nu te-ai obosit să ne ficţionalizezi în cărţile tale.
Eu nu scriu ficţiuni.
Tu crezi că ai zugrăvit un portret perfect al nostru în "Bring Back the Geisha"?
Nu pot să cred că mă faci să mă simt prost
în legătură cu păcatele manuscrisului meu nepublicat,
iar tu te mândreşti cu minciunile şi manipulările tale reale?
Nu sunt o mincinoasă. Eu nu mint niciodată.
Acum mint. Am manipulat.
M-am înjosit moral pentru că te-am iubit extrem de mult.
Poate ai putea să fii flatat.
Dacă mă iubeşti, de ce nu-mi spui pur şi simplu?
Erai căsătorit.
Georgette...
Aşa că, nu-ţi asumi responsabilitatea pentru viaţa ta?
- Eşti doar victima complotului nostru? - Nu sunt o victimă.
Sunt doar un tip care şi-a distrus viaţa, iar acum caut
o casă cu chirie în care să locuiesc.
- Atunci nu mai este nimic altceva de spus. - Bine.
Nicio altă conversaţie. Punem astfel punct.
Motivul pentru care cartea ta nu e bună este că ai exagerat cu alegoria.
Încerci să foloseşti ficţiunea ca să dovedeşti o teorie.
Textul strigă după pasaje de teorie economică pură.
Naraţiunea amestecată cu teoria este specialitatea ta.
Fă o carte John Harding. Ar putea fi un fenomen.
- Chiar crezi asta? - Ştiu asta, John.
Trebuie doar să accepţi să fie publicată de către editura Universităţii Yale,
nu de către Scribner.
Probabil va fi nominalizată la Premiul Bateson.
Poate chiar ai putea câştiga unul.
La naiba.
- Ai făcut-o din nou. - Ce?
Mă cunoşti mai bine decât mă cunosc eu.
Uneori îmi doresc să nu fi fost aşa.
Arăţi foarte bine în lumina asta.
În cazul ăsta o să caut aceste condiţii de luminozitate ori de câte ori o să pot.
Arăţi foarte drăguţ. Îmi place mult rochia asta polca cu puncte.
- Da, nu! - Nu chiar.
Cred că o să fii o jucătoare grozavă de hochei.
- Hei! - Uite cine este.
La mulţi ani, Lily!
Bine, distracţie plăcută, bine? O ţii?
Sporturile de iarnă nu sunt tocmai punctul tău forte, nu-i aşa?
Nu este corect. Pe patine nici măcar nu pot să mă apăr.
În cazul ăsta o să te ţin pe gheaţă pentru tot restul vieţii tale.
- Pornim, bine? - Nu, nu.
- O să mergi cu viteză. - John! Nu!
Te-ai gândit vreodată că asta s-ar fi putut întâmpla oricum?
Chiar dacă nu ai fi jucat rolul Titania să le dai cu colb magic în ochi?
- Desigur că m-am gândit. - Da.
Bănuiesc că nu o să ştii niciodată dacă ai fost tu sau mâna destinului.
M-am hotărât să îmbrăţişez misterul universului,
şi să încetez să mai fac pe şefa tuturor atât de mult.
Mult noroc cu asta, tipo care faci pe şefa.
Cândva o să scrie o carte despre toate astea, iar noi nu o să arătăm deloc bine.
3.000, 100, 15.000.
Cărui copil de trei ani îi plac cifrele atât de mult?
Lui John îi plăcea matematica? Ştiu că ţie nu-ţi plăcea.
Nu ştiu.
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/95b8 Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari