Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
ÎNTÂLNIRE CU JOE BLACK
Da...
Da.
Nu-ţi face griji.
Sunt îngrozită că nu mai avem timp.
Încerc să fac totul prea bine ? Vreau să fie strălucitor.
Şi noi. Dar să nu fie prea strălucitor.
De ce nu ? Să ţintim spre stele !
Bună dimineaţa.
Ne trebuie nişte răspunsuri în legătură cu florile.
Frezii peste tot. Tata adoră freziile.
Bună dimineaţa.
- Bună. - Luminile...
Nu prea strălucitoare, dar nici prea întunecate.
Să fie o lumină ca la o petrecere din anii '20.
Dacă mâncarea e sufletul unei petreceri,
atunci luminile sunt poezia ei.
Merge... Dacă mâncarea e sufletul unei petreceri,
atunci luminile sunt poezia ei. Îmi place...
Ce-mi tot trece prin cap ?
Bună dimineaţa, domnule Parrish.
Ce părere ai despre toate astea, Helen ?
O să fie superb. Allison spune că o să vină şi preşedintele.
Preşedintele are lucruri mai bune de făcut
decât să vină la petrecerea mea aniversară.
- Tati ! - Bună, Allison.
- Ai o clipă liberă ? - Da, dar nu mai mult.
- La ce te gândeşti ? - Artificii...
Vrem să aducem 65 de artificii pe barjă.
Arcaşii de la Colegiul de Stat din New Paltz
vor trage cu săgeţi aprinse în ea.
Când va lua foc, va semăna cu o înmormântare de vikingi,
fără a avea nimic morbid în ea.
Autorităţile Râului Hudson spun că vor face o excepţie pentru tine.
Desigur, va trebui să plăteşti orele suplimentare
ale pompierilor din Poughkeepsie.
Ce părere ai ? E bine, nu e bine ?
Allison, am încredere în tine. Tu te pricepi cel mai bine...
Dar e ziua ta de naştere. Am mari emoţii.
- Bună dimineaţa, tată. - Bună, iubito.
Eu sunt "Allison", tu eşti "iubito".
A sunat Drew, din elicopter. În două minute ajung aici.
Vine Drew ?
Vrea să se întoarcă cu tine.
Stai liniştit. Bagă ceva în burtica aia flămândă.
Vii ?
Pe tine te aşteaptă pacienţii, iar eu am trei bucătari isterici.
Unul adoră trufele, celălalt nu le suportă,
iar al treilea nu ştie ce sunt acestea.
Urăsc petrecerile.
Calmează-te, tată. O să vezi, o să-ţi placă.
Nu e de ajuns că împlinesc 65 de ani ? Trebuie să mi se amintească asta ?
Nu.
Linişteşte-te. Ştiu că e o zi importantă...
- De unde ştii ? - Mi-a spus Drew.
- Drew îţi spune totul ? - Aşa sper...
- Îţi place de el, nu-i aşa ? - Cred că da.
- Nu-mi place să mă amestec, dar... - Atunci, nu te amesteca.
Vine băiatul nostru.
Mergem ?
Bine.
- Bună, frumoaso. - Bună.
E o zi importantă. Voiam să vedem cum stăm înainte să înceapă totul.
Te-ai mai gândit ? Nişte schimbări de ultim moment ?
Nu m-am mai gândit la nimic. Dar astă-noapte am auzit o voce.
- O voce ? - În somn.
- Ce spunea ? - "Da".
Da în cazul afacerii ?
Posibil. Cine ştie ? Ştii cum sunt vocile astea...
Mulţumesc. Să mergem.
- Salut, Bill. - Bună dimineaţa, Quince.
- Ce mai faci ? - Excelent. Dar tu ?
Foarte bine. E ziua cea mare. Ziua B.
- Poftim ? - Ziua Bontecu.
Azi vom face afacerea cu Marele John.
Uită-te la tine, Bill. Eşti calm ca o pisică,
iar Bontecu pun pariu că şi-a udat nădragii.
Nu uitaţi ! În seara asta luăm cina la casa din oraş, la tati.
Şi tu, Drew. Mai avem câte ceva de discutat.
- Iar ceva legat de ziua mea ? - O singură dată împlineşti 65 de ani.
Slavă Domnului ! Hai să începem odată !
Nu uitaţi, luăm cina la tata.
Îl iubeşti pe Drew ?
Aşa cum ai iubit-o tu pe mama ?
Lasă ce-a fost între mine şi mama. O să te căsătoreşti cu el ?
Probabil.
Îmi place foarte mult băiatul ăsta. E isteţ, e agresiv...
Ar putea duce Parish Communications în secolul XXI cu mine, cu tot.
- Şi ce e rău în asta ? - Asta e bine pentru mine.
Eu mă refer la tine.
Nu contează atât de mult ceea ce spui despre Drew,
cât ceea ce nu spui despre el.
- Poate că nu mă asculţi ! - Ba da, te ascult.
Nici urmă de bucurie, nici o şoaptă de emoţie.
Relaţia voastră are pasiunea unei perechi de piţigoi.
Vreau să fii fermecată.
Vreau să pluteşti. Vreau să cânţi de extaz şi să dansezi ca o prinţesă.
Asta e tot ?
Să delirezi de fericire. Sau, cel puţin, să-ţi doreşti asta.
Bine.
Să delirez de fericire... O să fac tot ce pot.
Ştiu că sună banal, dar dragostea e pasiune, obsesie,
persoana fără de care nu poţi trăi.
Îndrăgosteşte-te până peste cap !
Găseşte pe cineva care pe care să-l iubeşti la nebunie
şi care să te iubească la fel. Cum îl găseşti ?
Nu-ţi mai asculta mintea şi ascultă-ţi inima.
Eu nu-ţi aud inima.
Adevărul este că nu are rost să-ţi trăieşti viaţa fără asta.
Să faci călătoria asta şi să nu te îndrăgosteşti din tot sufletul...
Asta înseamnă că nu ai trăit deloc. Trebuie să încerci.
Dacă nu ai încercat, înseamnă că nu ai trăit.
- Bravo ! - Eşti o dură.
Îmi cer scuze. Mai spune-mi o dată.
Dar de data asta versiunea scurtă.
Deschide-ţi sufletul. Cine ştie ? Poate te loveşte fulgerul...
E doar treaba Comitetului Director sau e nevoie şi de mine ?
Quince, îţi mulţumesc pentru ofertă,
dar e aranjat doar pentru mine şi Bill.
Dacă suntem prea mulţi s-ar putea să...
Da, ştiu. Să complicăm treburile...
Vreau să fii fermecată.
Îi spuneam lui Quince că nu vom avea nevoie...
Nu aţi auzit nimic ?
- Ba da, Bill... - Nu tu !
Ce s-a întâmplat, tati ?
Nimic. Scuzaţi-mă.
Vreau să pluteşti. Vreau să cânţi de extaz şi să dansezi ca o prinţesă.
Să dansezi ca o prinţesă...
- Ce este, tată ? - Nimic.
Vorbeam singur. Ştii cum sunt...
Nu ai mai vorbit niciodată singur.
- Vrei să te duc la muncă ? - Nu, o să iau un taxi.
- Te simţi bine ? - Da.
Mi-am pus mănuşile, mi-am pregătit urechile...
Sunt gata de acţiune.
- Fă-i praf, tată ! - Fii sigură.
Scuză-mă, asta nu am mai auzit-o până acum.
Iubito !
Iubito, trebuie să mergi mai departe.
Există un timp pentru a semăna şi un timp pentru a culege. Trebuie să semeni...
Scuzaţi-mă.
Îmi plăcea, dar acum nu mai îmi place.
Pentru că eşti fata mea
şi, dacă se ia cineva de tine, va avea de-a face cu mine.
Într-un minut am şi urcat în avion.
Deîndată ce îmi iau telefonul, tu eşti prima pe care o voi suna. Promit !
Citeşte, ia-ţi diploma. Într-o zi o să ieşim împreună.
Te simţi mai bine ?
Fii sigură. Ai grijă.
Te iubesc. La revedere.
Bună dimineaţa.
Vorbeam cam tare. Îmi cer scuze.
N-ai de ce. A fost fascinant.
Serios ? Ce era atât de fascinant ?
Tu şi "iubita"...
Era sora mea mai mică.
S-a despărţit de prietenul ei şi se gândea să renunţe la Drept.
Îmi pare rău...
N-ai de ce. Aşa stau lucrurile cu femeile şi bărbaţii, nu-i aşa ?
- Cum stau ? - Nimic nu durează la nesfârşit.
- Sunt de acord. - Serios ? De ce ?
Mă interesează.
Făceam conversaţie.
Am încercat şi eu...
Treaba aceea cu "nimic nu durează" a fost problema cu tipul lui Honey.
Nu ştia ce vrea, umbla după altele... Iar ea l-a prins.
O singură prietenă nu îi ajungea.
- Tu eşti bărbatul unei singure femei ? - Bineînţeles !
Chiar aşa.
O caut chiar acum. Cine ştie ? Poate că tu eşti ea.
Nu râde. Abia am sosit în oraş, am o slujbă nouă,
aştept să se elibereze un apartament.
Eşti medic, nu-i aşa ?
- De unde ştii ? - Toţi sunt medici pe aici.
Apartamentul ăsta e plin de pijamale verzi şi papuci de casă verzi.
Tipul pe care îl aştept să plece e medic.
- Ce fel de medic eşti ? - De medicină internă.
Deci, dacă aş avea nevoie de un doctor, tu ai fi aceea ?
- Da, aş putea fi ea. - "Ea"...
Da, aş putea fi eu.
Lucrez la spital.
E ziua mea norocoasă. Vin în oraşul ăsta mare şi rău
şi nu găsesc doar un medic, ci şi o femeie frumoasă.
- Scuză-mă, am fost deplasat ? - Deloc.
Mai bei o cafea ?
Mă aşteaptă pacienţii.
Iar eu vreau să-mi ocup apartamentul şi să mă duc la muncă.
Dar aş vrea să mai bem o cafea.
- Vrei să mai luăm una ? - Bine.
S-a făcut.
- Bună dimineaţa, domnule Parrish. - Bună, Jennifer.
Conducerea se întâlneşte mâine, tu vei face recomandarea,
încheiem afacerea şi gata, corect ?
- Pe cât posibil... - Nemaipomenit !
Da...
- "Da", ce ? - "Da" e răspunsul la întrebarea ta.
- Nu am pus nici o întrebare ! - Ba cred că da.
Cine eşti ?
La naiba ! Ce se întâmplă ?
- Cred că ştii. - Nu ştiu !
Încearcă. "Dacă nu ai încercat, înseamnă că nu ai trăit."
- Ce tot spui ? - Tu la ce te refereai ?
Cine e nenorocitul ăsta ? !
- Spune-mi cine eşti ! - Îmi dai ordine ?
- Nu. Îmi pare rău, eu... - Nu-ţi pare rău !
Încerci să "rezolvi" situaţia,
dar asta e situaţia pe care nu o vei putea rezolva niciodată.
Pentru moment, ajunge.
- Te rog. Vorbeşte-mi... - O să avem timp destul pentru asta.
- Ce vrei să spui ? - Cred că ştii.
E o slujbă "pro bono".
Pro bono. Asta înseamnă să faci bine.
- Exact. - O să faci numai bine toată viata ?
Ştiu ce vrei să spui. Nu se plăteşte foarte bine.
Dar mie îmi place. Depinde de femeia cu care mă voi căsători.
Poate că ei i-ar plăcea o casă mai mare, o maşină mai bună, mulţi copii.
Facultatea e scumpă. Nu ştiu...
Ai renunţa la visurile tale pentru femeia cu care te-ai căsători ?
Da.
Bucuros...
Dacă aş putea să aleg să mă însor cu tine...
Dacă m-aş însura cu tine, aş vrea să-ţi dăruiesc ceea ce îţi doreşti.
Ce e rău în a avea grijă de o femeie care are grijă de tine ?
Nu o să găseşti prea uşor o asemenea femeie.
Crezi ?
Nu se ştie niciodată. Poate să te lovească fulgerul...
- Trebuie să plec. - Te-am supărat cumva ?
- Nu. - Sigur ?
A fost totul atât de bine, încât mă sperie.
M-am mai gândit. Nu vreau să fii tu medicul meu.
Nu vreau să fiu examinat de tine.
De ce ?
Pentru că îmi placi foarte mult.
Nici eu nu vreau să te examinez.
- De ce ? - Pentru că îmi placi foarte mult.
Acum trebuie să plec.
Înţeleg.
La revedere.
Ştiu ce mult îţi place muzica, tati, şi vreau să avem o muzică plăcută,
dar nu să adoarmă o mie de invitaţi.
Mi-am stors creierii şi m-am oprit la Sidney Brown.
24 de instrumentişti. Foarte stilaţi...
Plus un sextet latin...
Nu ai auzit nimic din ce ţi-am spus, nu-i aşa ?
- Scuză-mă, iubito, ce-ai spus ? - Tată...
Da...
Tată !
Domnule Parrish, cina e servită.
Lasă, o să aleg eu.
Ţi-a fost dor de mine, Bill ?
E timpul să înfulecăm, băieţi.
De ce eşti atât de iritat ? Ţi-a fost dor de mine ?
E o întrebare cât se poate de normală. Mie mi-a fost dor de tine.
Şi cu ce mă aleg ?
Nici urmă de bucurie, nici o şoaptă de emoţie.
Relaţia asta are pasiunea unei perechi de piţigoi.
Te aştept afară.
- Ai vorbit cu guvernatorul ? - O să vină.
Şi nevastă-sa ?
Da, din păcate. Am stat între ei la acţiunea de caritate de la Zoo.
A fost mai bine decât dacă aş fi luat somnifere.
Aştept afară. Nu vine nimeni să-mi deschidă ?
Lillian...
- Aşteaptă cineva afară ? - Nu am auzit soneria, domnule.
Te rog, du-te să te uiţi.
- Şi primarul ? - A spus că va veni cu tot tacâmul.
- Bine. Poate îl alungă... - Nu fi pesimist, Drew.
Avem o listă de invitaţi cu care s-ar mândri şi Casa Albă.
Secretarul General al ONU, preşedintele FCC, nouă senatori,
nu ştiu câţi congresmeni
şi cel puţin 12 dintre cei mai bogaţi 500 de oameni din SUA.
Nici un sportiv ?
Un câştigător a 21 de meciuri în şir sau un campion de Masters...
Cineva cu care să pot şi eu să discut.
Aţi avut dreptate, domnule Parrish. Era un domn la uşă.
Vă aşteaptă în foaier.
Condu-l în bibliotecă şi spune-i că vin imediat.
M-am ocupat de micile atenţii. Brăţări de argint pentru femei,
brelocuri de platină pentru bărbaţi, toate inscripţionate "W.P.".
Dar acum mă gândesc să le arunc. Par ordinare.
Ţie îţi par ordinare, tată ?
Nu ştiu...
Nu ştiu, eu...
Mie nu mi se par ordinare. Îmi plac foarte mult brelocurile.
Salut !
E cineva aici ?
Am întrebat dacă e cineva aici.
Mai încet !
- Unde eşti ? - Aici.
E o glumă, nu-i aşa ? O farsă foarte elaborată.
La întrunirea de 40 de ani a clasei mele
am dus un sicriu în camera de hotel a şefului clasei şi...
Linişte !
- Unde te duci ? - Eu...
Marele Bill Parrish nu-şi găseşte cuvintele ?
Omul de pe buzele căruia se revarsă cuvinte precum "extaz",
pasiune şi "obsesie".
Toate acele sfaturi despre cum să fii fericit,
că nu are sens "să-ţi trăieşti viaţa fără...",
toate scânteile şi energia pe care le răspândeşti,
sfaturile dezinteresate pe care le dai tuturor în tonuri vesele...
Ce naiba e asta ?
Cine eşti ?
Gândeşte-te la milenii înmulţite cu eoni, la o scară infinită.
Atât măsoară existenţa mea,
dar numai de curând mi-au stârnit interesul afacerile tale.
Poţi spune că din plictiseală sau din cauza curiozităţii mele,
cel mai vechi şi mai important element al existentei a venit să te vadă.
În legătură cu ce ?
Vreau să arunc o privire pe aici înainte să te iau.
Să mă iei ? Unde ?
E nevoie de competenţă, înţelepciune, experienţă,
toate acele lucruri care se spun despre tine în articole.
- Tu eşti alesul. - Alesul pentru ce ?
Să-mi arăţi lumea. Să fii ghidul meu.
În schimb, tu vei primi...
Ce anume ?
Timp.
Minute, zile, săptămâni. Nu o să intru în detalii.
Contează doar să-mi menţii interesul treaz.
Da.
- "Da" ce ? - "Da" e răspunsul întrebării tale.
Ce întrebare ?
Haide, Bill. Întrebarea !
Întrebarea pe care ţi-ai pus-o tot mai des, în momente ciudate,
când joci handbal, când alergi după un avion la Delhi,
când stăteai astă-noapte în pat
sau când ai căzut pe podeaua biroului azi-dimineaţă.
Întrebarea care îţi stă pe limbă, care îţi arde creierii,
îţi răsună în urechi la nesfârşit.
- Întrebarea... - Da, Bill, întrebarea.
Întrebarea...
Sunt pe moarte ?
Da.
Visez ?
- Eşti o iluzie ? - Nu sunt o iluzie.
Ai venit "să mă iei". Ce înseamnă asta ?
Cine naiba eşti ?
- Eşti... - Da ?
Cine sunt eu ?
Moartea.
- Tu eşti Moartea ? - Da.
- Moartea ! - Chiar eu...
Nu eşti Moartea. Eşti doar un puşti în costum !
Costumul l-am primit odată cu trupul.
Vreau să-ţi pun o întrebare. Îţi par natural ?
- Vrei ca eu să fiu ghidul tău ? - Eşti cel mai bun pentru asta, Bill.
Serios ?
Cât o să stai pe aici ?
Ar trebui să speri că voi rămâne ceva timp.
Şi apoi ?
S-a terminat...
Domnule Parrish...
Domnul acesta va rămâne la cină, domnule ?
Da.
Mulţumesc.
E o nebunie.
Doar nu o să iei cina cu noi.
Ba da, o să iau cina cu tine şi cu familia ta.
Exact asta vom face. Nu încape discuţie.
Nimic nu mai e discutabil, nu înţelegi ?
Da.
Bine. După tine...
După tine, Bill.
- Scuză-mă, pot să spun ceva ? - Desigur.
- Acum mi-am dat seama... - Vorbeşte mai tare.
Dacă le voi spune cine eşti, nu cred că va mai rămâne cineva la cină.
Atunci, nu mă prezenta.
Iată o altă posibilitate.
E cam în grabă, dar spuneţi-mi cum vi se pare.
Caleidoscoape. Mici caleidoscoape din aur.
O firmă germană a dat faliment, iar Tiffany le-a cumpărat.
Sunt perfecte pentru mici atenţii la o petrecere.
Dar nu sunt personalizate. Sunt cu peisaje de iarnă, cu fulgi...
Bună.
Salut !
Îmi cer scuze că am lipsit atât de mult.
El e un prieten al meu pe care l-am rugat să treacă pe la mine.
Ne-am luat cu vorba şi... O să rămână să ia cina cu noi.
- Excelent. - Îmi pare bine de cunoştinţă.
Nu ar fi mai frumos dacă tata te-ar prezenta ?
Îmi pare bine de cunoştinţă...
Îmi cer scuze. Ea e fiica mea, Allison, şi soţul ei, Quince.
Drew, adjunctul meu...
Tată, prietenul tău nu are un nume ?
Un nume ?
- Da. Cum i se spune ? - Scuzaţi-mă. El este...
- Haide, tată, dă-ne un nume. - Bill, suspansul ăsta mă omoară.
Scuze. Nu pot să-mi aduc aminte...
Îmi cer scuze, el este...
- Joe ! - Joe ? Atâta tot ?
- Îmi place numele ăsta. - Şi mie. Salut, amice !
- Mai are şi un alt nume ? - Ce vrei să spui ?
Ceva de genul Smith sau Jones...
Black.
În sfârşit. Îmi pare bine de cunoştinţă, domnule Black.
Joe Black. A câştigat 15 şi a pierdut două pentru Brooklyn Dodgers în 1952.
Sunt regele ligii de la rotiserie.
- Serios ? - Da. Hai să stăm jos.
- Ne-am mai întâlnit undeva ? - Nu e din oraş.
- Cât timp vei sta aici, Joe ? - Atâta timp cât e nevoie.
Tu şi cu Bill sunteţi prieteni vechi ?
Nu.
Nu, mulţumesc. Am deja una...
Am impresia că aţi mai făcut ceva afaceri înainte.
Aţi mai făcut afaceri ?
În clipa de faţă avem un aranjament.
- În ce industrie ai spus că lucrezi ? - Nu am spus...
Joe pare a fi un dur, Bill.
Am impresia că aţi priceput în mare despre ce e vorba.
Mai aveţi nevoie de detalii ?
Îmi pare rău, afaceri la masă...
- Iartă-mă că sunt atât de direct. - Desigur.
Salut. Îmi cer scuze pentru întârziere.
A trebuie să iau cina cu şeful de departament.
- Ai mâncat ? - Am venit, nu-i aşa ?
Nu aş fi vrut să ratez o întâlnire de afaceri.
Despre ce se discută ? Mici cadouri la petrecere, flori...
Bună, tată.
Bună, Drew...
Ce cauţi aici ?
Vă cunoaşteţi ?
Da, ne-am mai întâlnit.
Dimineaţă. La cafeneaua Corinth. El căuta un medic.
Cred că a găsit ce căuta. Te descurci, Joe.
Aşa te cheamă ?
Nu e un nume minunat ? Atât de puternic, de direct...
Încetează !
- Unde stai, Joe ? - Aici.
Aici ?
- În casa asta ? - Da.
Excelent !
Îţi ajunge mâncarea, Joe ?
- Joe şi mai cum ? - Black.
- Ce distractiv ! - Da...
Ce faci aici, Joe ?
Ţi-a mâncat pisica limba ? Dimineaţă nu erai atât de tăcut.
Da, dimineaţă...
Nu eram în apele mele.
Îmi pare rău că nu mai eşti cel de dimineaţă.
Încetează, Susan ! Noi doi trebuie să discutăm.
Mâine e ziua cea mare.
Vino, Joe.
- Tu şi Susan... M-aţi surprins. - Te-am surprins ? Cum ?
M-aţi şocat. Faptul că o cunoşteai şi tot restul...
Eu nu o cunosc. Trupul pe care l-am luat a cunoscut-o.
Bărbatul pe care l-a întâlnit dimineaţă, în cafenea.
- Ce s-a întâmplat cu el ? - Aveam nevoie de un trup...
Intră.
Baie. Cadă, prosoape, saună...
Scaune, lampă, pat.
- Dacă mai vrei ceva, nu ezita... - Nu voi ezita.
Da, domnule ?
Bună ziua. Eu sunt Joe Black. Îmi pare bine de cunoştinţă.
Da, domnule Black. Încântat.
- Ce e asta ? - La asta vă referiţi, domnule ?
Unt de arahide Laura Scudder.
Îţi place ?
E aproape la fel de bun ca "Jiff & Skippy".
- Vreţi să gustaţi ? - Da.
Vă place, domnule ?
Mai vreţi ?
A început să vă placă untul de arahide, nu-i aşa ?
Da. Mi-a plăcut foarte mult untul ăsta de arahide.
Şi mi-a făcut mare plăcere să vă cunosc.
O să-mi continuu plimbarea...
- Ce faci aici ? - M-am rătăcit.
Se pare că azi nu pot scăpa de tine.
Îmi cer scuze.
Dă-mi un prosop, te rog.
Cred că e ceva foarte serios între tine şi tata.
- Serios ? - Da.
Ai apărut în dreapta lui din senin, stai în casa lui,
iei cina cu familia lui. E prima oară când se întâmplă aşa ceva.
Te ocupi de afaceri importante,
iar eu credeam că eşti un tip obişnuit.
Eu sunt Joe.
Dar nu cel pe care l-am cunoscut dimineaţă,
cel care flirta cu mine atât de frumos,
cum nu a mai făcut-o nimeni de mult timp.
Însă din clipa în care ai aflat cine este tatăl meu, te porţi ca un străin.
Nu am intenţionat să fie aşa.
Dar care sunt intenţiile tale ?
Să joci teatru în cafenele ? Să suceşti minţile unei femei ?
Nu mă dau înapoi să recunosc că mi-ai sucit minţile şi mi-a plăcut asta,
dar zece ore mai târziu mă simt ca o proastă. Nu înţeleg.
Tu, tatăl meu, aici, în casa asta...
Mă supără.
Ce s-a întâmplat cu bărbatul drăguţ din cafenea ?
Cine eşti ?
- Şi ce tot mănânci ? - Unt de arahide.
S-a terminat...
Te rog.
Te porţi de parcă nu ai mai văzut niciodată unt de arahide.
- Nu am mai văzut. - Ce fel de copilărie ai avut ?
- Îl iubeşti pe Drew ? - Poftim ?
Mi s-a părut că e un lucru obişnuit să-ţi lipeşti buzele de buzele lui.
Drew nu te priveşte pe tine ! Şi nici unde îmi pun eu buzele !
Îmi cer scuze. Locuieşti aici ?
Nu, Joe. Aici înot. După aceea mă duc acasă.
Vreau să spun că mi-ar plăcea să fim prieteni.
- Am destui prieteni. - Eu nu am nici unul.
Îmi dau seama de ce...
Nu am vrut să te supăr la cină.
Uneori nu mă simt în largul meu printre oameni.
Sunt ocupat cu... munca mea, şi nu mi-am dezvoltat...
Da ?
Am o anumită îndatorire care uneori îmi ocupă tot timpul.
Dar uneori mă gândesc...
Nu mai am timp pentru altceva.
Îmi pare rău să spun că ştiu la ce te referi.
Noapte bună, Joe.
Noapte bună, Susan.
- Bună dimineaţa, Madelaine. - Bună dimineaţa, domnule.
- E totul în ordine ? - Da.
Bine.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa, Bill.
- Ce avem în program azi ? - În program ?
- Ce facem ? - Eu trebuie să mă duc la lucru...
Minunat ! O să te însoţesc.
Vrei să mergi cu maşina sau pe jos ?
Pe jos. Vreau să văd lumea.
E cea mai mare nebunie a tuturor timpurilor.
Ce fac ? Ce o să spun familiei mele ?
O să te descurci, Bill. Eu nu le-aş spune nimic alor tăi.
O să strici începutul promiţător pe care l-am avut aseară.
Mă simţeam tratat ca o fiinţă omenească.
Joe, în sus, Joe, în jos...
Un zâmbet discret, Quince mi-a dat chiflele,
fără "pasiune", "extaz" sau alte cuvinte pompoase
pe care tu le foloseşti atât de des.
Dar sunt convins că, dacă le vei spune cine sunt,
aventura noastră se va încheia brusc.
Mi-a plăcut mult familia ta.
Ce e cu familia mea ? Doar eu sunt implicat în aventura asta, nu-i aşa ?
Cum adică ?
Dacă îmi promiţi că nu va fi vorba decât de mine, eu...
Tu ce ?
- Nu voi spune nimănui cine eşti. - Mi se pare corect.
- Facem afacerea ? - "Afacerea" ?
Tu îţi dai cuvântul,
iar eu îmi dau cuvântul meu că vom face exact ce spunem.
E un adevăr schimbat de doi oameni.
Bill, facem afacerea.
Excelent !
Excelent...
Am stat şi m-am gândit. Eşti tot timpul aici.
Cum merg lucrurile în altă parte ?
Când te bărbiereai dimineaţă, nu făceai doar atât, nu-i aşa ?
Ce vrei să spui ?
Te gândeai la noi idei, îţi făceai planuri, luai hotărâri...
Cred că aşa este.
Deci, înţelegi conceptul. Când o parte a ta e ocupată,
o altă parte a ta se ocupă cu altceva, în altă parte.
- Corect ? - Desigur.
Ai prins ideea. Felicitări.
Acum înmulţeşte-o cu infinit, du-o la adâncimea unei eternităţi
şi vei avea doar o mică viziune a ceea ce se întâmplă.
- Joe... - Da, Bill.
- Ce-ai zice să mă mai laşi puţin ? - Să fac o excepţie ?
Există câte o excepţie la fiecare regulă.
Dar nu şi la asta.
Sună-mi fetele. Spune-le că aş vrea să vină la cină diseară.
- Nu v-aţi întâlnit şi aseară ? - Jennifer...
Desigur, domnule Parrish. Imediat.
- Vrei să aştepţi în biroul meu ? - Nu.
Are loc o şedinţă a Comitetului Director...
Sunt sigur că vei avea tu grijă să nu spună nimeni nimic.
Îmi pare bine de cunoştinţă.
Bună dimineaţa.
Mulţumesc. El este Joe Black, un asociat foarte apropiat.
Salut, Quince.
O să asiste azi la şedinţă.
Ştiu că e un lucru neobişnuit şi îmi cer scuze. Continuă, Drew.
Îmi pare bine să te văd.
Nu mă aşteptam să vii aici, dar niciodată nu te saturi de ceva bun.
Mulţumesc.
Joe, ia loc.
Comitetul Director al Parrish Communications e chemat la ordine.
Singurul punct...
Singurul punct pe agenda de discuţii
este acceptarea generoasei oferte a lui John Bontecu şi...
Mai ai prăjiturele din acelea delicioase ? Cu jeleu...
Şi o ceaşcă de ceai. Cu lapte, bănuiesc...
Aş vrea să încerc ceaiul în stil englezesc.
Da, o ceaşcă de ceai cu lapte.
Altceva, domnule Black ? Nu doriţi nişte apă ?
Ba da, mulţumesc.
- Caldă sau rece ? - Rece.
Şi un pahar ?
Suntem în ultima fază a negocierilor.
Bill a avut ieri o întrevedere concludentă cu John Bontecu
şi nu ne mai rămâne decât să supunem la vot.
Mulţumesc, Drew.
Mi-a făcut plăcere... De fapt, m-a interesat să-l cunosc pe John, ieri.
Impresionant, cred...
Dar...
Dar m-a pus pe gânduri.
Eu am început afacerea asta pentru că asta îmi doream să fac.
Ştiam că nu voi deveni un mare scriitor american,
dar, de asemenea, ştiam că viaţa nu înseamnă
doar să cumperi un lucru cu un dolar pentru a-l vinde cu doi.
Voiam să realizez ceva la un standard foarte înalt.
Voiam să transmit ştiri lumii. Şi voiam să le transmit aşa cum sunt.
Cu cât ştim mai multe unii despre alţii,
cu atât avem mai multe şanse de supravieţuire.
Desigur, vreau să scot un profit, nu poţi exista fără aşa ceva,
dar la John Bontecu nu contează decât profitul.
Dacă îi permitem să absoarbă Parrish Communications
şi, după noi, vrea să-i mai înghită şi pe alţii,
pentru a ajunge la urechile lumii va trebui să treceţi de John Bontecu.
Şi nu numai că va trebui să-l plătiţi, va trebui să fiţi de acord cu el.
Transmiterea ştirilor e un privilegiu şi o răspundere,
şi nu putem exploata acest lucru.
Parrish Communications şi-a câştigat acest privilegiu
pe care John Bontecu vrea să-l cumpere.
În calitate de preşedinte,
vă sfătuiesc să ajungeţi la concluzia că această companie nu e de vânzare.
Nu prea laşi loc pentru discuţii.
Îmi pare rău. Ştiu că am făcut o schimbare bruscă.
E privilegiul tău, Bill. Dar, date fiind nevoile noastre,
dată fiind nevoia noastră de dezvoltare, viitorul,
adevărul este că nu putem scăpa de fuzionarea cu John Bontecu
aşa cum nu putem scăpa de moarte şi de impozite.
- Moarte şi impozite ? - Da.
- Moartea şi impozitele ? - Da.
Ce alăturare ciudată...
- E doar o vorbă, domnule Black. - A cui ?
- Nu are importanţă. - Atunci, de ce ai spus-o ?
Nu cunoşti fraza
în lumea asta nu poţi scăpa de două lucruri: De moarte şi de impozite ?
- Acum o cunosc. - Mă bucur că ţi-am fost de ajutor.
Dacă mai vrei să afli zicători, proverbe, expresii,
te pot ajuta în timpul liber. Uşa mea e deschisă tot timpul.
Cred că îţi pot asigura ceai şi poate chiar şi lapte.
Degresat...
Cred că am rezolvat problemele. Încheiem şedinţa ?
Dar chestiunea este încă în discuţie, Bill.
- Joe ? - Da.
Mulţumesc pentru aceste prăjiturele delicioase.
Cine e tipul ăsta ? !
O să-mi stai pe cap până în clipa finală ?
- Nu înţeleg. - Aş vrea să stau singur o clipă.
- Eşti trist, Bill ? - Da.
Du-te să te plimbi. Ştiu că o să ne mai vedem.
Desigur.
Bine. Aş vrea să fiu singur.
Poftim. O să-ţi ajungă o perioadă.
- Ştii cum stă treaba cu banii. - Nu aduc fericirea ?
Da. Jennifer, dă-i domnului Black o hartă a oraşului.
Nu, mulţumesc, Bill. Mă descurc.
Am nevoie de un dosar medical.
Sună-l tu pe soţul ei. Telefonul e scris acolo.
Poţi să-mi dai un semnal când e gata tomografia ?
Mulţumesc.
Ce bine arăţi. Asta e uniforma ta ?
De ce ai venit aici ?
- Eşti bolnav ? - Nu, Dumnezeule !
- Atunci, ce cauţi aici, Joe ? - Am venit să te văd pe tine.
Acum nu am timp pentru tine. Trebuie să-mi fac vizitele,
apoi am de examinat pacienţi până la cină şi o să...
Foarte bine. O să mă uit la tine.
- Să te uiţi la mine făcând ce ? - Cum îţi examinezi pacienţii.
E imposibil ! Sunt doctor...
Iar eu voi fi vizitator.
Vizitatorii vin la pacienţi, nu la doctori.
Nu mă deranjează.
Domnişoară !
- Domnişoară doctor ! - O clipă, te rog.
Te rog, mama mea e mai bolnavă decât el.
- Obeah ! - Nu, mamă.
Obeah ! O să mor !
Încetează, mamă. E doar un bărbat.
- Ce înseamnă "obeah" ? - Spirit rău.
Are febră mare, nu ştie ce vorbeşte. Vă rugăm să ne ajutaţi.
Nu sunt spirit rău, soro. Nu sunt nici vrăjitor, nici duh.
Totul o să fie bine.
V-aţi făcut actele ?
Du-te cu domniţa doctor. Mama o să fie bine.
Nu pleca !
O să se întoarcă imediat.
Spirite rău !
Eu nu sunt rău.
- Dar ce eşti ? - Sunt din lumea de dincolo.
Aştepţi aici ca să ne iei ? Ca un şofer de autobuz ?
Nu. Acum sunt în vacanţă.
Halal loc ţi-ai ales !
Durerea e rea...
- Nu e din cauza mea. - Fă durerea să dispară.
Asta o să facă domniţa doctor.
Nu şi durerea asta. Asta mă tine întruna...
- Fă-o să dispară. - Nu pot, soro.
Ba poţi. Du-mă în lumea de dincolo.
- Încă nu ţi-a sunat ceasul. - Fă-l tu să sune !
- Nu putem încurca lucrurile. - Te rog...
Închide ochii.
Haide, soro.
În curând...
Du-te cu ea. Vin imediat.
- Are dureri foarte mari. - Da.
- Ai stat mult timp în insule ? - Destul...
Acum îmi dau seama că nu e bine să stau aici, pe lângă pacienţii tăi...
Nu-ţi cere scuze.
- Serios ? - Da.
Mă bucur că ai venit.
Mulţumesc. Mă bucur foarte mult să fiu aici.
- Joe, eu sunt cu Drew. - Dar nu acum...
Trebuie să plec, îmi pare rău s-o spun...
Să nu-ţi pară rău pentru nimic.
Mulţumesc, Joe.
La revedere, Susan.
- E bun ? - Da. Ce este ?
Sandviş cu carne rece de miel cu sos.
Şi cu puţin muştar Coleman.
- E delicios. - Mă bucur că îţi place.
Soţia mea mi-a dat prima oară sandvişuri cu carne de miel.
Joan... Fosta mea soţie.
Sandvişuri cu carne de miel...
Nu e atât de tare cum e carnea de vită
şi nici atât de plictisitoare ca cea de pui.
Se pricepea la lucruri din astea.
Totul îmi aduce aminte de ea.
Nu trece o zi fără să mă gândesc la ea. Azi s-a îmbolnăvit, mâine a murit...
Ce poţi să faci ?
Cred că ai auzit toate astea de miliarde de ori.
Chiar de mai multe ori.
- De ce nu m-ai oprit ? - Nu ştiu.
Cum v-aţi întâlnit prima oară ?
Parcă ai mai auzit asta de miliarde de ori...
Partea asta mă interesează.
Avea un costumaş albastru...
Cu un guler alb cu şnuruleţ roşu.
Da !
- Vă întrerup ? - Da.
- Nu. - Glumeşte ?
Stai jos, Drew.
Înainte de asta... Speram să fim singuri, Bill.
Joe şi cu mine nu avem secrete unul fată de celălalt.
Ce frumos !
Scuză-mă, dar sunt derutat de decizia ta de azi-dimineaţă.
De ce ?
Mi-ai spus că am fost angajat pentru a aduce compania în secolul XXI.
Această fuziune era modalitatea...
Poate că fuziunea e o cale de a aduce compania lui Bill în secolul XXI.
Dar poate că nu este.
Poate că, dacă ai trişat la examenul de filosofie de la Şcoala Groton,
ţi-ai luat diploma mai repede, dar poate că n-a fost aşa de bine.
Orice chestiune poate fi interpretată din două puncte de vedere.
Încetează, Joe. Şi tu, Drew.
Credeam că afacerea e ca şi încheiată.
Acum nu mai este ! Lasă-l pe Bontecu !
M-am săturat de numele lui pretenţios şi de oferta lui generoasă !
Nu accept.
Bine.
De ce te preocupă atât de mult afacerile ?
Nu vreau să-mi cumpere nimeni munca de o viată
şi să o transforme în ceva ce nu ar trebui să fie.
Un om trebuie să lase ceva în urma lui, ceva aşa cum l-a făcut el.
Şi vrea să fie condus aşa cum l-a condus el.
Cu onoare, cu devotament, cu cinste !
Uşurel, Bill. O să faci infarct şi o să-mi strici vacanţa.
Te-am citit în afacerea Bontecu şi ştiu ce ai de gând.
- Sunt alături de tine sută la sută. - Mulţumesc, Quince.
Dar, dacă nu mai faci fuziunea,
aş vrea să-ţi vorbesc despre nişte proiecte.
Vreau să ţi le prezint săptămâna viitoare.
- Săptămâna viitoare ? - Da. Sau cealaltă...
- Nu e bine ? - Orice e posibil.
Totul depinde de Joe.
Joe, nici nu ştii cât mă bucur că eşti alături de noi.
Sunt alătur de oricine poate să mai ia
din greutatea care atârnă pe umerii bătrânului.
- Eşti foarte amabil, Quince. - Nici o problemă.
Vă las singuri. Se vede că aveţi ceva de discutat.
Ştiu că acum eşti la pământ, Drew.
Dar când eşti jos nu poţi s-o iei decât într-o singură direcţie: În sus !
- Mulţumesc, Quince. - Lasă-l pe Bontecu.
Am alte posibilităţi de fuzionare în mânecă şi o să i le prezint bătrânului.
- Serios ? - O vom face împreună.
O să te pun eu în temă. Trebuie să acţionăm sincronizat.
Bătrânul a spus că totul depinde de Joe.
Depinde de Joe ? Astea au fost cuvintele lui ?
Da.
Depinde de Joe... Aşa a spus ?
- Da. - Foarte interesant...
Aşa mi s-a părut şi mie.
Aş vrea să vă mulţumesc tuturor pentru că aţi venit.
Familiei mele, lui Allison şi Quince, lui Susan şi celorlalţi.
Mă bucur foarte mult când ne adunăm astfel.
Ştiu că toţi aveţi vieţi ocupate.
- Uite cine vorbeşte ! - Da. Vorbeşte în numele tău !
- Îmi amintesc când eraţi mici... - Ador fetiţele.
Acum aţi crescut, iar eu...
Îmi pregătisem câteva vorbe, dar cred că le-am uitat.
Staţi o clipă.
Voiam să spun atâtea, dar...
Tată, poţi sta jos, dacă vrei.
Aş dori să spun atât de multe lucruri, dar nu pot.
Cred că ar fi mai bine să stau jos.
Continuaţi, vă rog.
Încă ceva.
Ce-aţi zice să luăm cina împreună şi mâine ?
Cina ? Din nou ?
Nu te-ai săturat de noi, tată ?
Nu.
Vino aici.
- O să venim. - Fii sigur.
Cu tot tacâmul !
Joe...
Nu.
Aş prefera nişte unt de arahide.
Cum l-aţi dori, domnule ? Pe pâine prăjită ?
Pâine prăjită ? Nu. Doar untul...
Imediat, domnule.
De ce îţi place atât de mult untul de arahide ?
Nu ştiu.
Îmi plac lucrurile de genul ăsta. O mâncare în fata căreia să nu rezist.
- Ţie nu ? - Ba da.
- Te linişteşte, nu-i aşa ? - Da. Am descoperit asta...
- Îmi daţi voie să vomit ? - Te rog, Drew.
Mă tot gândesc la femeia pe care ai îngrijit-o azi.
- Şi eu. - I-au mai scăzut durerile ?
Facem tot ce putem pentru ea, dar situaţia ei nu e prea bună.
Îmi pare rău să aud asta.
Despre cine vorbiţi ?
Dar ştiu că e recunoscătoare pentru că o îngrijeşti.
E un secret de stat sau suntem excluşi doar de dragul distracţiei ?
Discutăm despre o pacientă a mea. Joe m-a vizitat azi la spital.
Serios ? Nici noi nu facem asta.
Poate data viitoare o să venim şi noi cu Joe.
- Să-mi aduci aminte. - O să-mi notez. Altceva ?
Aş dori să vin şi eu. Să o văd pe Susan trudind.
S-a făcut, Quincee. Destinaţia: Spital !
Joe, tu vei fi ghidul nostru.
- Susan e un medic deosebit. - Sunt convins.
Trebuie să plec, Bill. A fost o zi grea.
- Vreau să pun totul în ordine. - Ne vedem mâine.
Joe !
Da, Bill ?
- De ce te-ai dus la spital ? - Nu ştiu.
- Din curiozitate ? - Cred că da.
- Pentru Susan ? - Eu nu aş lua-o chiar aşa.
- Dar tu cum ai lua-o ? - Spune-mi tu, Bill.
Ce-ar fi să-mi spui tu ?
Când pun o întrebare simplă vreau să primesc un răspuns direct.
Aşa sunt obişnuit. Pe cei cărora nu le convine îi dau afară !
O să mă dai afară, Bill ?
Drew...
Ne vedem mâine seară ?
Pe mine nu mai contaţi. M-am săturat de complicaţii...
Doar nu vorbeşti serios. Nu l-ai dezamăgi pe tata...
Tati o să fie bine. Şi apoi, îl are pe Joe.
Şi tu la fel.
- Eşti deplasat ! - Posibil, dar nu-mi place individul.
Nu-mi place cum te priveşte şi cum vorbeşte cu tine !
Şi invers...
Îmi pare rău.
Mie îmi place cum mă priveşte şi cum îmi vorbeşte.
Şi invers. E bine ?
Nu, nu e bine.
Credeam că e ceva frumos între noi.
Asta demonstrează că nu poţi şti niciodată.
Noapte bună.
Noapte bună...
- De când stai aici ? - Nu-mi place cum ţi-a vorbit.
Dar acum mă simt mai bine, pentru că mi-a plăcut răspunsul tău.
Vorbeşte-mi despre tine, Joe.
Cine eşti ? Ce faci cu tatăl meu ?
Nu vrei să-mi spui ?
- Eşti căsătorit, nu-i aşa ? - De ce ?
Bărbaţii care nu spun nimic despre ei sunt căsătoriţi.
- Deci, eşti căsătorit ? - Nu, nu sunt.
- Ai o prietenă ? - Nu.
- Eşti homosexual ? - Nu.
Joe, spune-mi cum de un bărbat
atât de atrăgător, inteligent, binecrescut...
Atât de seducător şi totuşi atât de puternic...
...e singur, singurel pe lumea asta ?
Îmi cer scuze.
Nu vreau să par indiscretă,
iar tu nu vrei să-mi spui.
Să păstrăm misterul...
- Aşa vrei şi tu, nu-i aşa ? - Da, mulţumesc.
- Unde te duci ? - La culcare.
- La culcare ? - Da. Sunt obosit.
Noapte bună, tată. Ne vedem mâine.
Noapte bună, Susan. Să dormi.
Ne vedem mâine.
A fost minunat.
E bine să ne întâlnim cu toţii.
Pot să-mi exprim o mică îngrijorare ?
Te rog.
Care e natura interesului tău pentru Joe ?
Ştii ce mi-ai spus despre fulgerul care te-ar putea nimeri ?
Natura interesului meu e pe undeva, pe acolo.
Nu voi spune că ai făcut o alegere greşită...
Atunci, ce vei spune ?
Nu cred că e fulgerul pe care îl cauţi. Drew e un om bun.
Ştiu că nu l-am agreat întotdeauna, dar am ajuns să apreciez...
Acum îl iubim pe Drew şi Joe nu mai e bun ?
- Ce se întâmplă aici ? - Nimic.
Când spui "nimic" în felul ăsta, nu e chiar nimic.
- Atunci, ce este ? - E ceva !
Noapte bună, tată. Ne vedem mâine.
Noapte bună.
Ştiu că nu vă place să ne întâlnim fără Bill, aşa cum nu-mi place nici mie,
dar aseară am primit un telefon de la John Bontecu.
Nu numai că e interesat în continuare, dar şi-a îmbunătăţit oferta.
Deşi mă doare s-o spun, eu cred că Bill Parrish ne-a tratat de sus
atunci când a anulat înţelegerea cu Bontecu.
De aceea, îmi pare rău s-o spun, dacă vrem să examinăm această nouă ofertă
în calitate de membri ai Comitetului Director,
va trebui s-o facem fără preşedintele nostru.
Şi mai este ceva...
Bontecu e atât de nerăbdător să ne cumpere,
încât a spus că va cumpăra compania cu sau fără directorul ei general.
În criza de faţă, pentru că este o criză,
nu-mi place să o spun, dar ar fi incorect să nu o fac...
Îi vom prezenta lui Bill noua ofertă de la Bontecu
şi, dacă refuză să ne lase să o luăm în considerare,
nu vom avea de ales decât...
- Mergi prea departe, Drew. - Dar sunt obligat, nu-i aşa ?
Cum de s-a ajuns aici ?
Criza lui Bill Parrish, criza companiei sale, criza noastră.
Asta s-a întâmplat o dată cu apariţia pe scenă a domnului Joe Black.
Domnul Joe cum ? Joe Black.
Ia parte la şedinţa noastră, doarme acasă la Bill,
se foloseşte de biroul lui... Nu îl părăseşte niciodată pe Bill.
Îi spune ce să facă, iar Bill îl ascultă.
Cine e Joe Black ? Care e relaţia lui cu Bill Parrish ?
Şi, mult mai important,
ce se ascunde în spatele influenţei lui asupra preşedintelui ?
A mai avut consilieri şi înainte. Nimeni nu-i spune lui Bill ce să facă.
Îţi mulţumesc că ai venit, Quince.
Salut, Ed.
Nu ştiam că e toată lumea aici ! Ce surpriză plăcută.
- Ce grozăvie s-a întâmplat ? - Fanteziile lui Drew...
E o întrunire secretă.
Sper că îi veţi respecta natura.
Ia loc, Quince.
Încercăm să ne adunăm gândurile,
după ce Bill a refuzat oferta lui Bontecu
şi să-i prezentăm un program
despre cum credem noi că ar trebui condusă compania asta.
Vrei să le comunici şi lor informaţia pe care mi-ai dat-o aseară ?
Mă bucur să vă spun că am veşti bune. Aşa cum îi spuneam şi lui Drew,
am făcut câteva cercetări în timp ce strălucea soarele Bontecu.
Am găsit două, trei posibilităţi foarte bune de fuziune.
Cum a reacţionat Bill când i-ai spus ?
- A fost interesat. - A spus că nu e momentul potrivit.
Momentul potrivit...
Da. A spus că totul depinde de Joe.
Depinde de Joe...
- Ce sunt astea ? - Le-a făcut Annie.
Cine e Annie ?
De la "La Rosette". E cea mai bună cofetară din America.
Asta e o portocală adevărată de Sevilia.
Lămâie pe cremă glazurată.
- Nu-mi place tortul. - E pentru petrecere, tată.
- A naibii petrecere ! - "A naibii petrecere" !
- Ai auzit ? - Îmi pare rău.
A naibii petrecere.
Hai s-o încercăm pe asta.
E minunat !
Are şi puţină votcă în ea ?
E ca băutura aceea finlandeză, votcă cu portocală...
Gustă, Bill. E senzaţională.
Îmi pare rău, iubito, eu nu mă pricep la aşa ceva.
- Alege orice tort vrei. - Ştiam eu că vei spune asta.
Ce ?
Nu-ţi pasă ! De ce mă mai chinuiesc ?
Ar trebui să mă duc la psihiatru !
Încerc să pregătesc petrecerea secolului pentru tatăl meu,
iar lui puţin îi pasă !
- Dar îi pasă. - Nu-i pasă !
Îi pasă. Nu-i aşa, Bill ?
Haide...
Zâmbeşte.
Ce o să-i spun lui Annie ?
Ăsta.
Îi pasă !
- Domnule Black, vreţi să gustaţi ? - Cu mare plăcere.
Ai avut ocazia să-i vezi cărţile rare ale lui tata ?
Manual Parlamentarului, al lui Jefferson,
prima ediţie din "Casa Umbrelor"...
Îmi place cum miroşi.
Şi mie îmi place cum miroşi tu.
Când eram mică, mama îmi spunea
că ai putea să-ţi potriveşti inima după ceasul ăsta.
- Şi poţi ? - Nu am încercat niciodată.
Până acum...
Joe...
Pot să te sărut ?
Desigur.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Joe, nu ştiu cine eşti.
Eu sunt Joe.
Iar tu eşti Susan.
Şi simt o slăbiciune în genunchi...
- Îţi bate inima în mod ciudat ? - Da. Mai repede.
Iar gustul buzelor tale a fost minunat.
Trebuie să mă duc acasă.
Nu-i aşa ?
- Noapte bună, tată. - Noapte bună.
Salut, Bill.
Salut.
Vrei să bei un pahar înainte de culcare, cu mine, Allison şi Quince ?
Nu, nu acum.
Bine.
- Noapte bună. - Noapte bună, Bill.
- Bună dimineaţa, Quince. - Bună dimineaţa, B.P.
- Bună dimineaţa, Jennifer. - Bună dimineaţa, domnule Parrish.
- Comitetul Director aşteaptă. - Poftim ?
Nu aţi convocat o întrunire a Comitetului Director ?
Bună dimineaţa.
Vrei o ceaşcă de cafea, Bill ?
Nu cred. Tu ?
O să trec la subiect. Am primit noi informaţii de la John Bontecu
cu privire la dorinţa sa de fuzionare a celor două companii
şi am vrut să stabilim detaliile cu tine.
Şi am vrut să stabilim detaliile cu tine.
- Asta e tot ? - Vrea un răspuns rapid şi...
Răspunsul e "nu". E îndeajuns de rapid ?
- Nu vrei să afli detaliile ? - Nu mă interesează detaliile.
Şi nu mă interesează nici planul general.
Mă interesează să aflu de ce Comitetul Director
s-a întrunit pe la spatele meu pentru a discuta o ofertă
de la un om cu care mi-e ruşine să fac afaceri.
Am ajuns deja la o hotărâre. Punct !
Să înţeleg din răspunsul tău
că nu vrei să auzi detaliile ofertei lui Bontecu ?
Da, ai înţeles bine.
- Pot să-ţi pun o întrebare ? - Desigur, Bill.
Tu eşti preşedintele acestui comitet sau eu ?
Asta e tot ?
Am o zi plină şi întrunirea asta mi-a dat deja programul peste cap.
Am terminat ?
Înainte de asta, dacă tot eşti aici,
am vrea să aflăm răspunsul la o a doua întrebare, mult mai simplă.
Cine e omul care stă la stânga ta ?
Vi l-am prezentat deja pe domnul Black.
Dar cine este ? Ce experienţă are ? Care e relaţia ta cu el ?
Noi ne temem nu numai că domnul Black îţi influenţează deciziile
cu privire la această companie,
dar şi că te bazezi pe el pentru a lua aceste decizii.
Lipsa unui răspuns nu e foarte bună, Bill.
Suntem Comitetul Director, avem dreptul să ştim
cine se ocupă de afacerile acestei companii
şi, lucrul cel mai important,
să nu aflăm că ai ales pe cineva care să facă asta în locul tău.
Să nu aflăm că ai ales pe cineva care să facă asta în locul tău.
Încă o dată. Cine este Joe Black ?
Comitetului Director i s-a prezentat o moţiune
prin care se cere invocarea Articolului 19 din Carta Corporaţiei.
Prin care se cere invocarea Articolului 19 din Carta Corporaţiei.
Pe înţelesul meu, te rog.
Pensionarea preşedintelui în ziua în care acesta împlineşte 65 de ani.
La acea dată, preşedintele va primi titlul de "emerit",
va fi binevenit la toate şedinţele, va fi purtătorul de cuvânt al corporaţiei.
În plus, desigur, se va ajunge la o înţelegerea bănească.
Va primi o paraşută de aur la o asemenea înălţime,
încât picioarele lui nu vor atinge niciodată solul.
Vă rog să vă menţionaţi votul prin "da" sau "nu".
Da...
Nu.
Moţiunea a fost aprobată.
Desigur, din respect pentru fostul nostru preşedinte
nu vom face publică decizia decât după aniversarea sa din acest weekend.
Îţi mulţumesc că-mi dai voie să ies onorabil din situaţia asta, Drew.
O altă moţiune se referă la acceptarea ofertei de fuzionare
propusă de John Bontecu.
Bine.
Joe...
Cine sunt eu şi care e natura relaţiei mele cu William Parrish
le veţi afla la timpul lor.
Le veţi afla la timpul lor.
În ordine. Mulţumesc, domnule Black.
Încă nu s-a terminat.
Te rog, Eddie, nu mă lua cu "până nu cântă grasa"...
Simt încă o oarecare îndoială în grupul ăsta. Putem să-i convingem.
Te duci la tară ?
Da. Marea sărbătoare a pensionării mele. Eşti invitat de onoare, Eddie.
O să rămân aici. Mai avem o şansă.
Ce-ai făcut ? L-ai concediat pe bătrân !
Toţi am făcut asta. Mulţumită ţie.
Se clătina, dar tu i-ai dat lovitura de graţie.
O să am grijă să înceteze toate astea !
Quince, nu poţi face oul la loc după ce l-ai spart.
Dar nu am vrut să fac asta !
Trenul a plecat din staţie, amice, iar tu eşti la bordul lui.
Ai vrea să auzi veştile bune ? Fii atent, e aur.
După ce John Bontecu va cumpăra Parrish Communications,
o va face bucăţi şi o va vinde celui care dă mai mult.
Ăsta a fost planul de la început.
Eu i-o pun pe tavă, el o scoate de pe piaţă.
Te vei scălda în lux.
O să-ţi vinzi acţiunile şi vei fi cu adevărat bogat.
Nu va mai trebui să pupi pe nimeni în fund.
- O să fii bărbat ! - O să te dau în vileag.
N-ai decât ! Spune-i lui William Parrish
cum l-ai trădat la o întrunire secretă a Comitetul Director.
Cum l-ai trădat la o întrunire secretă a Comitetul Director.
Şi spune-i lui Allison că tatăl ei a pierdut compania din cauza ta.
Aşa e viaţa, Quincee. Trezeşte-te şi miroase spinii...
- Eşti aici ! - Da.
M-am gândit să trec pe aici şi să mănânc ceva.
Când am sunat, mi s-a spus că tu şi tata tocmai plecaserăţi de la birou.
Acum doarme.
Probabil că e obosit. Afacerea asta cu Bontecu...
Da, cred că e obosit.
Cred că ţi-e foame.
Nu, mi-a trecut.
Dar ţie ?
Mi-a plăcut să fac dragoste cu tine.
Parcă aş fi făcut dragoste cu cineva care nu a mai făcut niciodată asta.
Mulţumesc.
Ţi-a plăcut să faci dragoste cu mine ?
Da.
- Mai mult decât untul de arahide ? - Da. Mult mai mult.
- Unde ai plecat ? - Nicăieri. Sunt aici.
- Cât timp ? - Cât mai mult, sper...
Şi eu.
Acum ce facem ?
O să vină totul de la sine.
Salut, Bill. Ai dormit bine ?
- Nu am putut dormi. - Îmi pare rău să aud asta.
Cobor eu.
Ce se petrece ?
- Te-am văzut sărutând-o pe Susan. - Da, te-am remarcat şi eu.
Ai greşit momentul, locul şi femeia.
- Asta eu hotărăsc. - Sunt tatăl ei !
Cu tot respectul, Bill, nu trebuie să-ţi cer voie.
Dar ar trebui s-o faci !
Ai intrat în viaţa mea, mi-ai dat cea mai proastă veste pe care o poţi primi,
m-ai făcut să mă port cu mănuşi cu cei de la companie şi cu familia mea,
iar acum te giugiuleşti cu fiică-mea !
- Mă giugiulesc ? ! - Da ! Şi nu mai repeta tot ce spun !
Giugiuleală, tăvăleală, Dumnezeu ştie mai ce altceva !
Tot nu înţeleg de ce m-ai ales pe mine !
Te-am ales pentru verva ta
şi pentru capacitatea ta de a mă instrui, ca să zic aşa.
Ai avut o viaţă plină. Şi mă pot folosi de asta.
Ce vrei ?
Toţi vor ceva, Joe. M-ai dus de nas.
Credeam că ştiu cine eşti şi nu era foarte distractiv, dar era suportabil.
Acum simt altceva la tine. Un lucru foarte straniu.
- Ce vrei ? - Urmez "regulile Parrish".
Caut acea "urmă de bucurie", "acea şoaptă de emoţie"...
Lucrul acela fără de care viata nu are sens.
Ştii la ce mă refer, Bill ?
- Încalci legile universului. - Universul acesta ?
Orice univers care există sau a existat vreodată !
Poate că eşti profesionist, Joe, dar eu ştiu cine eşti.
Şi îţi lipseşte o doagă !
Nu-mi place tonul tău şi nu-mi place ce-mi spui.
Puţin îmi pasă !
Îţi reamintesc că nu discuţi cu un reclamant oarecare.
Discuţi cu mine. Aşa că ai grijă, Bill.
Nu mă lua pe mine cu asemenea porcării, ticălosule !
Îţi repet. Ai grijă !
Pot să vă ajut cu ceva ?
- O caut pe doctor Parrish. - Vine la ora şase.
Bună.
- Unde e Joe ? - Joe ?
Joe nu e aici.
- Dar unde e ? - Nu ştiu.
De ce îl cauţi ?
Dragoste, pasiune, obsesie...
Toate acele lucruri pe care tu mi-ai zis să le aştept.
- Sunt aici. - E o nebunie !
De ce ?
Apare lângă tine un bărbat de care eşti aproape nedespărţit,
un bărbat în care ai încredere, pe care te bazezi.
De ce să nu fie lucrurile astea valabile şi pentru mine ?
- Nu ştii nimic despre Joe. - De ce ţi-e frică, tată ?
Te temi că o să mă îndrăgostesc nebuneşte de Joe ?
Ei bine, m-am îndrăgostit. Aşa cum s-a întâmplat cu tine şi cu mama.
Nu asta ţi-ai dorit pentru mine ?
Susan, nu cred că Joe va mai sta mult cu noi.
- Unde pleacă ? - Nu ştiu, nu pot să-ţi spun.
Omul ăsta lucrează cu tine !
Întotdeauna ştii totul despre cei cu care lucrezi.
În cazul acesta nu ştiu nimic. Îţi pot spune doar atât...
Cu Joe păşeşti pe un teren foarte periculos.
Îl iubesc.
Nu-mi pasă dacă îl iubeşti ! Îţi spun...
Joe nu e bun pentru tine.
Desigur, tată. Îmi pare rău.
Şi pe tine te iubesc...
Domnul Veşti Proaste. Era şi timpul să vii.
Nu fi arţăgoasă, femeie.
Nu sunt arţăgoasă. Ai venit pentru mine ?
- Asta ar fi o veste bună. - Nu. Am venit la doctor.
- La doctor ? Da' ce-ai păţit ? - Nimic.
Ai venit s-o vezi pe domniţa doctor ?
Da.
- Domniţa doctor a mea ? - Şi a mea.
O iubeşti ?
Ea te iubeşte ?
- Ştie cine eşti cu adevărat ? - Ştie ce simte.
La naiba ! Ce mai e şi asta ? !
Nu am nevoie de aprobarea ta !
Parcă ai fi un copil de şcoală ! E rău pentru tine, rău pentru ea,
rău pentru mine, care zac aici cu o tumoră cât pumnul.
Sunt otrăvită toată şi aştept...
Eu îţi aduc flori, iar tu eşti supărată.
Acum nu aş vrea să văd decât florile de pe mormântul meu.
Nu pot înţelege oamenii ! Dacă vin să vă iau, vreţi să rămâneţi.
Dacă vă las să rămâneţi, vreţi să plecaţi. La naiba !
Locul tău nu e aici, domnule.
Şi nici locul meu. Haide, să mergem împreună.
Dar nu sunt singur.
Cineva vrea să rămân aici.
E frumos că ţi s-a întâmplat asta.
E ca şi cum ai fi venit pe o insulă în vacanţă,
dar soarele nu te-a ars rău,
nu te-au mâncat ţânţarii...
Dar o să se întâmple aşa, dacă stai prea mult.
Du-te acasă cu imaginea asta frumoasă, dar nu te lăsa păcălit.
Majoritatea oamenilor sunt singuri aici.
Dacă avem noroc, ne alegem cu câteva imagini frumoase.
Ai adunat destule imagini frumoase ?
La revedere, soro.
Da ?
Am sentimentul că, până la urmă, călătoria asta şi-a atins scopul.
Ce tot spui ? E timpul să plecăm ?
Sunt gata.
- Serios ? - Da.
Bine. Mâine, după petrecere.
Da, Helen ?
La telefon, domnule. E domnul Sloane, de la New York.
Scuză-mă.
- Roşu sau alb ? - Nu, mulţumesc.
Haide, ia o gură. Cred că ai nevoie de un pahar la fel de rău ca şi mine.
Serios ?
Quince, sunt puţin derutat.
- Derutat ? - Da.
- De ce ? - De dragoste.
De dragoste ? Şi eu am probleme din astea...
- O iubeşti pe Allison, nu-i aşa ? - Da.
Cum v-aţi cunoscut ?
Eu eram un ratat de clasă mondială, iar ea era o fată bogată, fericită...
Nu ştiu din ce motiv, m-a "adoptat".
Dar Allison te iubeşte ?
De unde ştii ?
Pentru că ştie lucrul cel mai rău despre mine şi e în ordine.
Care e acela ?
Nu e un singur lucru. E vorba de idee.
Să ştii cele mai ascunse şi mai întunecate secrete ale celuilalt.
Cele mai ascunse şi mai întunecate secrete ?
- În clipa aceea eşti liber. - Cum adică ?
Liber să-l iubeşti. Complet. Fără teamă.
Ştii totul despre celălalt şi e în ordine.
- Îţi place de mine, Joe ? - Da, eşti unul dintre preferaţii mei.
Ce-ai spune dacă ai afla că eu l-am distrus pe Bill Parrish ?
I-am spus lui Drew că Bill depinde de tine.
Drew şi Bontecu vor să distrugă compania şi să o vândă pe bucăţi.
Bontecu era pe dinafară, Drew era în interior.
Iar eu am fost prostul care a făcut totul posibil.
Dumnezeule !
Ce mă fac ?
Du-te la Bill Parrish şi spune-i totul. O să te ierte.
- Crezi ? - Da.
Nu crezi că ar trebui să-i spun după petrecere ?
Nu.
- Bună, tată. - Bună.
- Ce părere ai ? - Începe să-mi placă.
O să vină un bariton cu balalaică, de la Ceainăria Rusească.
L-am îmbrăcat în cazac şi va cânta melodiile lui Eddy Nelson.
Eşti uimitoare ! De ce faci toate astea, Allison ?
Pentru că te iubesc. Pentru că toată lumea te iubeşte.
Mama, oriunde ar fi acum, Susan, Quince,
cei care lucrează cu tine, toţi cei care te-au cunoscut...
Ai fost un tată minunat.
- Pentru tine nu am fost tatăl care... - Care ai fost pentru Susan ?
- Nu asta voiam să spun. - Dar la asta te gândeai.
E-n ordine. Pentru că ştiu că mă iubeşti.
Nu aşa cum o iubeşti pe Susan.
Ti se luminează ochii când intră ea în cameră,
te face mereu să zâmbeşti...
Când intru eu în cameră,
îţi iei privirea aceea care spune: "Oare ce mai vrea ?"
Dar nu am dus lipsă de nimic. Mai mult decât atât...
M-am simţit iubită. Şi asta e tot ce contează.
Lasă cine e preferata ta. Poţi avea aşa ceva.
Ideea este că ai fost al meu.
Vino aici, Allison.
Simt deja că am tot ce mi-aş fi putut dori de ziua mea.
Stai puţin. Mai sunt multe...
Totul în exces, aşa cum îţi place ţie...
O să fie o petrecere superbă.
Aşa este.
Mulţumesc.
- La mulţi ani ! - Mulţumesc.
Bună seara.
- Bună, Susan. - Bună.
Tata mi-a spus că vei pleca.
Timpul tatălui tău şi al meu s-a apropiat de sfârşit.
Iubesc un bărbat care nu ştiu cine e, unde pleacă sau când...
Îţi pot spune când.
În seara asta.
- E din ce în ce mai rău... - Nu mai rău decât pentru mine.
Iubesc o femeie...
Pe care nu vreau să o părăsesc. Nu vreau...
Atunci, nu o părăsi.
Ştim atât de puţine unul despre celălalt...
- Ar trebui să-ţi spun atâtea... - Asta va veni de la sine.
Serios ?
Vreau să fiu cu tine, Joe.
- Mi-am deschis gura o dată în plus. - E-n ordine, Quince, te înţeleg.
Întotdeauna ai vrut să faci bine şi apreciez asta.
Dar uneori, lucrurile ies prost.
Da !
Scuzaţi-mă...
Intră, Joe. Vreau să-ţi mulţumesc.
- E-n ordine, Bill ? - Desigur.
Joe ştie întreaga poveste. I-am spus.
El m-a sfătuit să-ţi spun.
Oricum aş fi făcut-o, dar el mi-a dat curaj, înţelegi ?
Cred că da.
Cred că aveţi de discutat ceva afaceri.
Nu. Dar am o problemă de rezolvat cu Drew.
Spune-i să urce în elicopter şi să vină aici în seara asta.
Vreau să-i spun în faţă ce părere am despre el.
Mă îndoiesc că Drew e nerăbdător să te vadă la fată.
Mă duc să-ţi duc îndeplinesc dorinţa.
- Ce mai faci ? - Ce dracu' îţi pasă ţie ?
Am pus o simplă întrebare, Bill.
Dacă vrei să ştii, o să-ţi spun.
Ai în fata ta un om care în noaptea asta
nu va "merge" prin Valea Umbrelor Morţii, ci va alerga prin ea.
În acelaşi timp, compania pe care a ridicat-o cu propriile mâini
e condusă acum de un grup de piraţi.
Şi, era să uit, fata mea s-a îndrăgostit de Moarte.
- Şi eu o iubesc pe fiica ta. - Poftim ?
O iubesc pe fiica ta şi o voi lua cu mine în seara asta.
- Poftim ? - Ai auzit bine, Bill.
Nu o duci nicăieri pe Susan. Ce naiba înseamnă asta ?
- Parcă aveam o înţelegere. - Îmi cer scuze, Bill.
Susan e fiica mea. O aşteaptă o viaţă minunată.
Tu vrei să o lipseşti de toate astea şi îţi ceri scuze ?
Îmi pare rău, dar nu-ţi accept scuzele.
Nu-mi pasă, Bill. O iubesc.
Ce bine pentru tine !
Poţi lua orice doreşti pentru că aşa vrei tu.
- Asta nu e dragoste. - Dar ce este ?
O infatuare fără sens pe care vrei să ţi-o satisfaci.
Dar lipseşte tocmai lucrul cel mai important.
Care anume ?
Încredere, răspundere, acceptarea riscurilor,
să-ţi petreci o viaţă întreagă
încercând să te ridici la înălţimea visurilor tale.
Şi, mai presus de toate, să nu răneşti obiectul iubirii tale.
Asta înseamnă dragoste, în opinia lui Bill Parrish ?
Înmulţeşte cu infinit, ridică la puterea eternităţii
şi vei avea o scurtă viziune despre ce vorbesc.
- Astea erau cuvintele mele. - Acum sunt ale mele !
Susan vrea să vină cu mine. Mă iubeşte.
Te iubeşte ? Cine eşti tu ? I-ai spus cine eşti ?
- Nu. - Ea ştie unde se duce ?
Susan s-a îndrăgostit de nenorocitul acela căruia i-ai luat trupul
şi toate au mers prost de atunci.
Spui că o iubeşti, dar nu ştii ce înseamnă iubirea.
Ea te "iubeşte", dar nu te-a văzut cum eşti în realitate.
Ai făcut la o înţelegere, iar acum o încalci.
Te joci cu sufletul ei şi ştii asta prea bine !
- Nu-mi place ce spui. - Nu-mi mai pasă de ce-ţi place ţie !
Îmi furi fata şi nu o să te las să faci asta !
- Nu mă laşi ? - Nu !
- Mă ameninţi ? - Sper că da !
Da !
Eu o iubesc pe Susan din clipa în care s-a născut şi o iubesc şi acum.
Visez la un bărbat care să o descopere
şi vreau ca ea să descopere un bărbat care să o iubească,
care să o merite, care să fie din lumea asta, din timpul ăsta.
Să aibă forţa de a păşi alături de ea pe acest drum minunat numit "viaţă".
Destul !
Ştiu ce vreau ! O vreau pe Susan.
O voi avea, iar eu voi fi al ei. Aşa se va întâmpla !
Şi nu poţi face nimic.
De ce ai venit aici ca să-mi spui asta, Joe ?
Eşti cel mai tare, nu trebuie să-mi ceri mie voie.
Dar tocmai asta faci ! Şi ştii de ce ?
Pentru că, undeva, cumva, ai devenit un băiat bun şi ştii că nu e bine ce faci.
Nu ştiu ce vei face.
Cum poate să fie asta dragoste ? Ea nu ştie cine eşti.
De ce nu-i spui ? Încearcă. Vezi ce se întâmplă.
Dezvăluieşte-i tot ce e de ştiut despre tine şi apoi, fie ce-o fi !
În regulă ?
Eu am făcut tot ce-am putut.
Mi-ar plăcea să-ţi pot spune că noaptea e un sfetnic bun...
Scuzaţi-mă puţin.
Eşti incredibil de sexi, când eşti în mulţime.
Aş fi în stare să fac dragoste cu tine chiar aici.
Dacă vrei să-mi ghiceşti viitorul, trebuie să întorci palma.
Vreau să-ţi spun un lucru...
Dar nu poţi.
Acum, când ai ezitat m-a trecut un fior.
Îţi aminteşti dimineaţa aceea la cafenea ?
Ai spus: "Ce e rău în a avea grijă de o femeie care are grijă de tine ?"
Am spus eu asta ?
Iar eu am spus că vei găsi cu greu o asemenea femeie.
Ei bine, ai găsit una, Joe.
Cafeneaua...
Acela era locul cel mai potrivit. Iar tu erai bărbatul potrivit.
Ai spus că nu vrei să fiu doctorul tău, pentru că nu vrei să te examinez.
Am ajuns să te examinez, până la urmă.
Aş putea veni cu tine.
Vrei să te aştept până te vei întoarce ?
Pot să te sărut ?
Parcă ţi-ai fi luat rămas-bun.
Ce se petrece, Joe ? Simt că ne ridicăm...
Eu sunt aici.
Ba nu eşti. Eşti în altă parte.
Eşti altcineva.
Nu vrei să întrebi cine ?
- Ba da, dar... - Dar ?
- Mi-e teamă, Joe. - Ţi-e teamă de ce ai putea afla ?
Să nu-ţi fie... Nu are importanţă cine sunt.
Tu ştii cine sunt.
Eşti...
Eşti Joe.
Da, eu sunt Joe.
Şi îţi promit...
...Că vei avea întotdeauna ceea ce ai găsit în acea cafenea.
Spune-mi că mă iubeşti. Spune-mi că mă iubeşti acum...
Te iubesc acum, te voi iubi mereu.
Susan...
Îţi mulţumesc că mă iubeşti.
Trebuie să ne pregătim, Bill.
Mergem doar noi doi.
Mulţumesc.
- Bill ? - Intră.
Am vorbit cu el. Elicopterul o să vină peste două minute.
- Cât timp mai avem ? - Mai este...
Adu-l aici.
- May... - Da, domnule.
Ştiu că eşti ocupată, dar aş vrea să-l suni pe Eddie Sloane.
- Acasă, domnule ? - Nu, e la birou.
Ce generos din partea lui Bill. Şi foarte inteligent...
Nu a avut de ales. Eşti un adversar formidabil.
A spus el asta ?
- L-ai luat din scurt. - Da, sigur.
Suntem toţi aici, Bill.
Vă mulţumesc tuturor. Nu durează decât câteva minute.
În calitate de directori ai acestei companii,
veţi acumula din cele ce urmează câteva informaţii preţioase.
Sau nu... Oricum, eu vă mulţumesc.
Te ascultăm.
Bună seara, Bill.
Mulţumesc, Quince.
Voiam să-ţi spun că apreciez gestul tău.
Taci din gură şi stai jos !
Eşti un pungaş de doi bani, Drew !
M-ai lucrat, i-ai vândut compania lui John Bontecu
pentru a vă umple voi buzunarele de bani.
Nu ştiu de unde ţi-a venit ideea asta. Comitetul Director a aprobat...
Ei nu ştiau că te-ai infiltrat la noi ca să ne îngropi pe toţi.
Asta e fantezia domnului Black ?
Nu te-ai săturat să-ţi dea târcoale imbecilul ăsta ?
Nimeni nu ştie cine este, dar toţi ştiu un lucru...
A ajuns la urechile tale şi ţi-a turnat numai otravă în ele.
Tu eşti otrava, Drew.
Ai lucrat pe la spatele tuturor ca să subminezi încrederea
într-un om care ţi-a transmis şi ţie clasa şi eleganţa lui.
Am văzut tot felul de decepţii,
dar Bill Parrish a fost ţinta unor maşinaţiuni machiavelice
cum rar mi-a fost dat să văd.
Cu toate acestea, el le-a făcut faţă cu stoicism,
fără să dea la iveală adevărata mea identitate.
Dacă ar fi violat jurământul de tăcere pe care l-a făcut,
misiunea lui ar fi fost mult mai uşoară
şi ar fi transformat înfrângerea în victorie.
Dar e un om prea onorabil pentru a face asta.
Din cauza mea şi-a pierdut munca de o viaţă, compania, reputaţia...
Acum nu mai e nevoie să păstrăm secretul.
A venit vremea să-ţi spun cine sunt.
- Spune-mi ! Fac pe mine de frică. - Şi încă nu ai terminat.
Joe, nu face asta...
E timpul să-l punem pe individul ăsta acolo unde îi este locul.
Nu e nevoie, Joe. Drew o să se dea la o parte.
- Nu mă dau deloc la o parte ! - Îţi apreciez onestitatea.
Dar trebuie să înfigem jungherul până la os.
- Jungherul ? - Ţi-am spus să taci !
Pregăteşte-te, Drew.
- Eu... - Joe, te rog.
- Lasă-mă. Sunt... - Nu !
Un agent de la Fisc.
Bill ?
- Bill ! - Da.
Aşa este. E agent la Fisc.
Erau convinşi că, în trecut, Bontecu a realizat fuziunile
astfel încât să evite plata taxelor. Fiscul voia să pună mâna pe el,
iar această afacere constituia o ocazie foarte bună.
- Am fost de acord să cooperez. - Iar noi îţi suntem recunoscători.
Agentul Joe Black, desigur nu acesta e numele lui adevărat,
a mirosit implicarea ta, Drew.
A adunat dovezi că lucrezi pentru ambele tabere.
Din păcate, asta se numeşte conflict de interese...
Un conflict ascuns de interese.
- E o crimă. - O crimă condamnabilă.
- Cu posibilitate de condamnare. - Aproape sigur.
Aş vrea să vorbesc cu avocatul meu.
Lasă avocaţii, Drew. O să-ţi oferim un târg.
Mărturiseşte Comitetul Director toate detaliile implicării tale,
iar apoi depune-ţi demisia.
- Şi cu ce mă aleg ? - Nu vei ajunge la puşcărie.
Prostii ! Îmi oferiţi un târg pentru că nu aveţi nici o dovadă !
- Avem destule dovezi ! - Şi spune adevărul.
Ai grijă, Drew. Dacă vrei să mă testezi,
o să ai parte de un final care depăşeşte puterea ta de înţelegere.
Nu vei număra zilele, lunile sau anii,
ci secole întregi închis într-o casă fără uşi.
Bine, aţi câştigat.
Deîndată ce mă voi întoarce în oraş, voi discuta cu Comitetul Director.
Discuţi chiar acum cu el, Drew. Îţi acceptăm demisia.
Propun o moţiune de reconfirmare a lui William Parrish
în postul de preşedinte al Parrish Communications,
precum şi respingerea oricărei propuneri de fuziune
cu Bontecu International. Cum votaţi ?
Da !
Moţiunea a fost aprobată.
Vă mulţumesc, dar e chiar mai mult decât îmi doream.
Voiam doar să pun lucrurile la punct.
Ei vor să te întorci, Bill. Ne cerem scuze mai târziu.
Până atunci, distracţie plăcută.
Ne ocupăm noi de toate detaliile neplăcute.
Domnule Black, daţi-mi voie să vă mulţumesc.
E visul oricărui agent de Fisc.
După toate astea, voi fi promovat şef de departament.
Cine-ar fi crezut ? Tu, agent de Fisc...
Moartea şi impozitele...
Credeam că voi scăpa în seara asta.
Ce noapte splendidă !
Oriunde mă uit, văd o amintire.
Poate că nu e o amintire perfectă...
Toţi avem greutăţile şi bucuriile noastre,
dar suntem împreună şi sunteţi ai mei pentru o noapte.
O să încalc regula şi o să vă spun ce dorinţă mi-am pus.
Îmi doresc să aveţi o viată la fel de plină de noroc ca a mea,
să vă treziţi într-o dimineaţă şi să spuneţi: "nu îmi mai doresc nimic".
65 de ani... Au trecut într-o clipă.
- Ce seară ! - Mă simt minunat.
Ai avut dreptate în legătură cu Joe.
Pleacă undeva.
Îmi pare rău.
- Te simţi mai uşurat ? - Da, dar...
Dar ce ?
Vreau să ştii că te iubesc foarte mult.
Că tu ai dat sens vieţii mele şi nimeni nu-mi poate lua asta.
- Tată... - Nu.
Te iubesc din suflet şi aş vrea să-mi promiţi un lucru.
Nu vreau să-ţi faci vreodată griji pentru mine.
Dacă se va întâmpla ceva, o să-mi fie bine şi totul va fi în ordine.
Să ştii că nu regret nimic.
Vreau ca şi tu să simţi acelaşi lucru.
- Te iubesc, tată. - De aceea e în ordine...
Fără regrete ?
Fără regrete...
E un sentiment frumos, nu-i aşa ?
Toată lumea îşi ia rămas-bun.
Eu sunt încă aici.
- Vrei să dansezi cu mine, Susan ? - Da.
Dacă nu te deranjează să dansezi cu un boşorog ca mine.
Tată, tu nu eşti bătrân.
Nu o să îmbătrâneşti niciodată.
Pot să vă aduc ceva, domnule ?
- Ai unt de arahide ? - Nu cred, domnule.
- Mulţumesc, oricum. - Cu plăcere.
Încep focurile de artificii. Hai să ne uităm.
Mergem ?
Du-te înainte, iubito, eu vreau să-mi trag puţin sufletul.
- La mulţi ani, Bill. - Mulţumesc.
- Ţi-ai luat rămas-bun ? - Nu chiar.
- Cred că ai motivele tale. - Da.
Acum, că avem o clipă liberă,
pot să-mi exprim recunoştinţa pentru ce ai făcut pentru Susan ?
Nu am auzit-o vorbind despre nimeni aşa cum a vorbit despre tine.
Asta mi-am dorit întotdeauna pentru ea.
- Dar ce se va întâmpla acum cu ea ? - Eu nu mi-aş face griji, Bill.
Lucrurile astea se aranjează de la sine.
Pot să-mi exprim şi eu recunoştinţa ?
Pentru tine. Pentru timpul pe care mi l-ai acordat.
Pentru omul care eşti...
Nu mă pupa atâta în fund, o să-mi strici autopsia.
E greu să laşi totul în urmă, nu-i aşa ?
Da.
Asta e viata. Ce pot să-ţi zic ?
- Ar trebui să mă tem ? - Un bărbat ca tine ?
Eşti aici !
Desigur.
- Unde te-ai dus ? - Nu ştiu.
Nu ştiu.
E totul în ceată...
M-ai înţelege dacă ţi-aş spune că nu cred că voi şti vreodată ?
Dar m-am întors.
Asta e tot ?
Nu ştiu ce altceva să mai spun. Pare a fi o petrecere grozavă.
Crezi ?
Eşti superbă.
Când ai dispărut după colţ, eram sigur că nu te voi mai vedea.
Te simţi bine ?
- Cafeneaua... - Da.
Te-am întrebat dacă am greşit cu ceva,
iar tu ai spus că e totul atât de bine, încât te sperie.
Apoi ai spus...
Iartă-mă că spun asta, dar nu am uitat niciodată.
Ce anume ?
Mi-ai spus că îţi place de mine.
Nu...
Nu ai spus asta ?
Ţi-am spus că îmi placi foarte mult.
Ştim atât de puţine unul despre celălalt.
Avem timp destul...
Aş fi vrut...
să-l cunoşti pe tatăl meu.
Şi eu.
Şi eu...
Acum ce facem ?
- O să vină totul de la sine. - Da.
By: XRAiN
Best watched using Open Subtitles MKV Player