23.976 Romanian from DVD RETAiL
Faceţi reclamă produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi.
Tanaka-san!
O poveste ca a mea n-ar trebui spusă niciodată.
Fiindcă lumea mea e pe cât de interzisă, pe atât de fragilă.
Fără mistere, nu poate supravieţui.
Desigur, nu m-am născut să devin gheişă.
Ca şi în alte ocazii din ciudata mea viaţă,
am fost dusă într-acolo de curent.
Prima dată când am ştiut că mama e bolnavă
a fost când tata a aruncat peştele înapoi în mare.
În noaptea aceea am răbdat de foame.
"Ca să înţelegem deşertăciunea", a spus el.
Mama spunea mereu că sora mea, Satsu, e ca lemnul.
Înrădăcinată în pământ ca un copac Sakura.
Dar mie mi-a spus că sunt ca apa.
Apa îşi poate croi drum şi prin piatră.
Şi când e prinsă în capcană, îşi croieşte un drum nou.
Opreşte aici.
- Astea sunt fetele lui Tanaka? - Da, surori, din Yoroido.
Asta, poate. Cealaltă, nu.
Nu, nu Chiyo! Chiyo!
Satsu! Satsu!
- Chiyo! - Satsu!
Arată-i respect Mamei.
Nu vorbi. Răspund eu în locul tău.
Okasan!
Îngenunchează!
Şi capul jos. N-o privi niciodată în ochi.
- Câţi ani ai? - E născută în Anul Cocoşului.
Doar 9 ani.
Unde-i sora mea?!
Lasă-mă să-ţi văd ochii.
Uită-te la mine.
Prea multă apă.
Okasan, puţină apă e bună, ca s-o ferească de foc.
Nu trebuie să-ţi mai faci griji că okiya arde şi pierzi chimonourile.
Fetele astea de la ţară... Prea târziu s-o mai trimit înapoi.
Du-te.
Dovlecel! Fă-o să tacă! E Mama jos.
Dă-mi drumul!
Lasă-mă să ies!
- Încetează. - Lasă-mă să ies!
Te aude Mama. Are un baston de bambus.
O vreau pe sora mea! Satsu!
Şi eu am plâns la început.
E mai uşor
dacă uiţi tot ce s-a întâmplat înainte să vii în okiya.
Dacă o impresionezi pe Mama şi faci întocmai ce spune ea,
te trimite la şcoală, să ajungi gheişă.
- Ce? - Gheişă. Ca Hatsumomo.
O să poţi bea sake şi dormi până la prânz.
Unde-i sora mea?!
Probabil într-o altă okiya din hanamachi.
Familia ta te-a vândut acestei casei.
Acum stai aici.
Afară porţi astea.
Înăuntru, astea.
Nu ne arătăm picioarele goale, ca maimuţele.
Nu carne vindem noi.
Aici e o casă de gheişe.
Aminteşte-ţi să respecţi mereu această okiya.
Ascultă, învaţă. Acum treci la treabă.
Linişte. Hatsumomo doarme.
Dovlecel, când pot să ies afară?
Afară din okiya? Nu poţi! N-ai voie.
Cum o s-o găsesc pe Satsu?
Nu poţi merge pe jos la fiecare casă din hanamachi.
Ştii câte sunt?
Uite.
Mai strâns!
Chiyo! Chiyo-chan!
Vino.
Acum 2 nopţi, Hatsumomo a trebuit să stea la casa ceaiului până în zori.
Asta i-a spus Mamei. Dar de fapt a fost aici, cu un bărbat...
Nu poţi să taci?
Deci aceasta e nou-venita.
Păcat că încă pute a peşte.
Nu intra camera mea.
Degetele tale miros. Nu vreau să-mi atingi lucrurile.
Singurul motiv pentru care Mama o tolerează pe Hatsumomo
e că-i aduce un profit bun. Nu uita niciodată.
Hatsumomo îţi plăteşte mâncarea. Hainele pe care le porţi.
Când împlinea 20 de ani,
strânsese deja banii pe care fusese cumpărată.
Nemaiauzit!
De atunci a fost subiect de discuţie în hanamachi.
Astea sunt toate ale ei?
Bineînţeles că nu. Sunt ale okiya.
Un chimono ca ăsta, din mătase Tatsumura,
ţi-ar lua o viaţă ca să-l câştigi.
Gheişa are nevoie de garderobă elegantă,
la fel cum un artist are nevoie de cerneală.
Dacă nu e bine îmbrăcată, nu-i adevărată gheişă.
Nimeni nu mi-a spus ce-i o gheişă.
Afli tu la timpul potrivit. Am veşti pentru tine, copilă.
Mama a hotărât să mergi la şcoală.
Vei deveni gheişă.
Chiyo! Dovlecel!
Iute, iute! Să nu întârziaţi!
O să întârziaţi.
Duceţi-vă! Duceţi-vă!
Pe aici!
Dovlecel! Dovlecel!
Dovlecel! Am să fug! S-o găsesc pe Satsu!
Nu, Chiyo-chan, nu!
Îţi distrugi şansele şi pe ale mele!
Te rog! Rămâi cu mine.
Calmar. Haide!
Caută mai târziu numele surorii tale!
Aţi întârziat!
Chiyo! Unde-i mâncarea Bunicii?
Pe unde ai umblat?
E ger!
Închide fereastra!
... cu milioane de şomeri, gata să moară de foame.
Instituţiile bancare din Germania au suferit din cauza inflaţiei rapide.
Altă cauză a suferinţelor Germaniei e lupta continuă
pentru plata grelei poveri a despăgubirilor de război...
Chiyo! Chiyo! Vino repede!
Hatsumomo e la baie. Fă curat.
- Dar mi-a spus să nu intru... - Nu Hatsumomo conduce okiya asta.
Împăratul japonez a decis să trimită instructori militari în Manciuria.
Măi să fie, uite cine-i în camera mea!
Te-ai atins de asta?
Parcă îl şi aud pe General.
"Hatsumomo, înainte miroseai a iasomie."
"Ce-i parfumul ăsta nou? Peşte-balon?"
Ţi-am spus să nu te atingi de lucrurile mele.
Chiar nu înţelegi de ce?
Fiindcă Generalul tău va spune: "Hatsumomo, puţi".
Măcar nu miroşi la fel de rău ca soră-ta.
Ştii că a fost aici? A venit să te caute.
Ce?
- Am greşit rugând-o să plece? - Te rog, spune-mi unde e!
Numai dacă îmi juri credinţă.
Da?
Acum ieşi afară.
Şşşş, Hatsumomo. Trezeşti toată casa.
Soră-tii mai mari îi e sete. Şi mie. Du-te şi adu bere.
N-am chef de bere.
Ştiu de ce ai tu chef, şi numele lui este Koichi.
Ce-ai spus, Korin?
Scuze, am uitat.
Eşti invidioasă că ţine la mine cineva.
Ghici ale cui sunt astea!
O gheişă atât de dorită ca ea
ar trebui să nu-şi piardă din ochi hainele.
E al lui Mameha? Cum l-ai căpătat?
I-am mituit menajera.
- Acolo. - Nu pot.
Dă-i-o ei.
Chiyo, drăguţă, vino încoace. Vino!
Micuţă Chiyo, e timpul să-ţi exersezi caligrafia.
Acolo.
Adu-ţi aminte, mi-ai jurat credinţă.
Da.
Ai grijă să nu te vadă nimeni.
Du-te, du-te!
Asta o s-o înveţe minte pe marea Mameha.
Vino.
Hoaţă ticăloasă!
Chimonoul ăla valora mai mult decât tine!
Cu grijă! Ai să te răneşti mai rău decât pe ea!
Lasă-mă pe mine.
În genunchi!
Ce i-ai făcut lui Hatsumomo?
Nimic! Îţi jur!
Şmecheria ei cu chimonoul ăla te va costa.
Orice ai fi făcut ca s-o superi, ar fi înţelept să încetezi.
Cu faţa în jos!
Am să te bat rău, ca Mama să nu te bată şi mai rău.
Ţi-am spus să nu te vadă nimeni.
Mi-am ţinut promisiunea. Aşa că spune-mi, unde-i?
E în hanamachi alăturat, într-o casă pe nume Tatsuyo.
În districtul plăcerii.
Crede-mă, micuţă Chiyo, o vei gasi.
Tatsuyo?
Satsu! Satsu!
Satsu!
Satsu din Yoroido! Satsu! Satsu!
Nu! Satsu! Nu! Satsu! Satsu!
Sat--
Satsu! Satsu!
Chiyo-chan!
- Ce ţi-a luat atâta? - Satsu, am încercat!
Am fost în okiya ta de câteva săptămâni! Au râs şi m-au alungat!
Te rog, n-am ştiut!
Mi-a fost aşa dor de tine!
- Hai să plecăm. Astă seară! - Dar ne trebuie bani, Chiyo.
Pot să fur câţiva bani mâine, foarte de dimineaţă.
- Nu, te rog! În seara asta! - Nu, mâine!
Vino la podul Sasame, imediat ce se întunecă.
Acum trebuie să plec. Repede, până nu ne prinde cineva.
Şi dacă nu pot fugi?
Să fii acolo, Chiyo. E singura ta şansă.
O dată plecată, nu mă pot întoarce.
Am îndurat cât am putut. Acum du-te!
Ce caută aici? Ne-a văzut.
Fată proastă! De ce te-ai întors?
Era şansa ta perfectă de a scăpa!
Intră!
Koichi, te rog.
Uită-te la noi, ne furişăm ca nişte criminali.
- Koichi, nu... - E degradant.
Ce se întâmplă?
Koichi!
Cine-i acolo?
Du-te! Imediat! Du-te!
Arată-te!
Uite, Okasan! Am prins-o furând!
Vroia să fugă cu târfa de soră-sa!
Hoaţo!
Nu! Minte!
- După câte am făcut pentru ea! - Am văzut-o cu un bărbat! Acolo!
- Îl cheamă Koichi! - Taci!
Ar trebui s-o dăm afară!
Ţine-i braţele.
Să nu te mai vezi cu el niciodată.
Ce-ţi închipui? Că o gheişă e liberă să iubească?
Niciodată!
Zăvorâţi uşile!
Nimeni nu pleacă din okiya asta.
Dr. Moro e foarte scump.
Se pare că aduni o datorie impresionantă.
Chimonoul distrus, şcoala de gheişe,
orezul şi murăturile, biletul de tren, d-l Bekku...
Toate acestea, plus banii daţi d-lui Tanaka.
Şi pentru ce?
Iar acum aud că soră-ta a fugit.
Nu te-a aşteptat. Şi nu se poate întoarce niciodată.
Trebuie să uiţi că ai avut o soră.
Acum noi îţi suntem singura familie.
"Dragă Satsu şi micuţă Chiyo."
"O persoană care a fost şi ea orfană,"
"această umilă persoană regretă că trebuie să vă informeze"
"că la 6 săptămâni după ce aţi plecat să începeţi o nouă viaţă în Miyako,"
"suferinţa onoratei voastre mame a luat sfârşit."
"Iar după câteva săptămâni"
"şi onoratul vostru tată a plecat din lumea aceasta."
"Acea umilă persoană e încredinţată că ambii voştri onorabili părinţi"
"şi-au găsit locul în paradis."
La templu se află un poem cioplit în piatră
care se numeşte "Pierdere".
Avea trei cuvinte. Dar poetul le-a şters.
Nu poţi să citeşti "Pierderea". Numai s-o simţi.
Tatăl şi mama mea au plecat din această lume.
De sora mea n-am mai auzit niciodată.
Dezonorasem okiya, aşa că Mama avea alte planuri pentru mine.
Îmi plăteam datoria an de an.
Nu ca gheişă. Ca sclavă a ei.
E o zi prea frumoasă ca să fii atât de nefericită.
Ai căzut?
De ce eşti aşa de timidă?
N-ai de ce să te ruşinezi. Toţi ne împiedicăm din când în când.
O vezi pe încântătoarea d-nă în verde?
O dată, când era doar maiko, a căzut de pe saboţii ei de lemn.
Într-adevăr, am căzut.
Şi acum uită-te la ea. Cât e de elegantă!
D-le director, n-ar trebui să ne grăbim? Pierdem începutul.
Vedem în fiecare an Dansurile Primăverii. Mai putem sta un pic.
Cum te cheamă?
Nu-ţi fie frică să te uiţi la mine.
Îţi plac prunele dulci sau cireşele?
- Adică să le mănânc? - Mie îmi plac prunele dulci.
Vino.
Niciunul dintre noi nu găseşte destulă bunătate în viaţa asta.
Bună. Din ambele, te rog.
Copiii mei le aşteaptă în fiecare primăvară.
Acum sunt şi eu sunt gheişă.
Sigur că eşti!
Cum ai căpătat asemenea ochi surprinzători?
Mi i-a dat mama.
Generos din partea ei, nu?
Cum aţi fost şi dv. cu mine.
Zâmbeşte-mi, vrei?
Iată, ăsta e darul tău pentru mine.
Asta îţi va plăti mâncarea. Acum promite-mi un lucru:
data viitoare când cazi, nu te încrunta.
Aşa-i mai bine.
În acel moment m-am schimbat
dintr-o fată care avea în faţă doar pustietate...
... într-una cu un scop.
Am văzut că a fi gheişă
înseamnă prilejul de a găsi altceva:
un loc în lumea lui.
Din banii de la director
aş fi putut să-mi cumpăr peşte şi orez o lună întreagă.
Dar i-am pus în cutia milei, păstrând doar batista lui.
M-am rugat ca într-o zi să devin gheişă.
Şi apoi, cumva, să-l întâlnesc din nou.
Ministerul Imperial al Apărării comunică:
O mare victorie pentru prietenul nostru, Adolf Hitler.
Azi, Hitler, a cerut autodeterminarea germanilor din Austria.
Cererea de "spaţiu vital" a lui Hitler...
Chiyo-chan, nu ştiu unde mi-e pieptenele! Nu l-ai găsit tu?
Dovlecel, e timpul să plecăm.
- Uite-l! - Mulţumesc, Chiyo.
O, n-am putut dormi azi-noapte, de grija părului ăsta stupid.
Îmi stă într-o parte?
Arăţi minunat.
Cu părul aranjat aşa, semeni mai mult ca oricând cu un dovleac.
Nu-ţi întinde gâtul ca o ţestoasă.
Nu e gata? O să întârziem.
Biata Dovlecel. E debutul ei, şi toată lumea se va holba la voi.
Grăbeşte-te, da?
De data asta, acordează-ţi shamisen-ul înainte să cânţi.
Când te faci de râs, e învinuită sora ta mai mare.
Nu mai plânge, îţi strici machiajul.
Dovlecel!
În iarna când am împlinit 15 ani, l-am revăzut pe director.
Dar n-a fost singura surpriză pe care mi-o rezerva soarta în acel anotimp.
O dată cu zăpada, a venit un oaspete cât se poate de neaşteptat.
Ce caută ea aici?
Chiyo! Chiyo! Deschide poarta!
Acum că Bunica d-tale iubită s-a dus, nu mai ai nevoie de menajeră.
Nu m-aş îndoi de marea Mameha.
Dar poţi alege pe oricine din hanamachi.
Cu adevărat, mă flatezi.
Ţi-aş fi dat-o pe Dovlecel, dacă nu era legată de Hatsumomo.
Te rog. Nici prin cap nu-mi trece să ţi-o cer.
De altfel, aş putea oricând să i-o vând pe Chiyo d-nei Tatsuyo.
Cu ochiul d-tale format pentru frumuseţe
şi nasul cu d-tale pentru talent,
sigur poţi să-ţi dai seama ce pierdere teribilă ar însemna asta.
Dacă n-ai fi gheişa bună la suflet pe care o ştiu,
aş crede că unelteşti împotriva lui Hatsumomo.
Îţi sunt recunoscătoare, d-nă Nitta, că nu ai o minte bănuitoare.
- Poate îmi trezeşti interesul cu... - Da?
... o ofertă.
Acopăr taxa şcolară a lui Chiyo şi cheltuielile până după debutul ei.
Acum sunt sigură că mă tachinezi.
N-aş putea fi mai sinceră de atât.
Dacă Chiyo nu-şi plăteşte datoria în 6 luni de la debut...
Imposibil! Răgazul e prea scurt.
- Atunci îţi dau dublu. - Poftim?
Nicio gheişă n-ar putea vreodată...
Sunt sigură că n-ai să obiectezi la o neînsemnată condiţie de a mea.
Da?
Dacă Chiyo îşi plăteşte datoria la timpul cuvenit,
nu mai capeţi nimic din câştigurile ei viitoare.
E prea frumos ca să fie adevărat. Mameha pune ceva la cale.
Banii n-o interesează. Asta-i sigur.
Se zvoneşte că,
de când prim-ministrul i-a cumpărat virginitatea, s-a îmbogăţit.
Virginitatea?
Chiar aşa! Absurd să crezi că a remarcat-o pe Chiyo.
E din cauza chimonoului.
Îşi aminteşte cum i l-ai distrus. Acum vrea să se răzbune.
Ciudată privelişte, nu-i aşa?
Hatsumomo afişându-se la ceainărie cu micuţa noastră Dovlecel.
Iar Mameha cu menajera noastră.
Am rămas foarte în urmă cu învăţatul. Nu voi recupera niciodată.
Nu-ţi face griji, Chiyo-chan. Te ajut eu.
Dovlecel!
Să nu mai vorbeşti niciodată cu ea.
Acum sunteţi rivale.
Dovlecel...
Aşa era lumea asta minusculă a femeilor.
Prietena se întorcea împotriva prietenei.
Şi acum cele mai mari gheişe din Miyako luptau pentru mine.
Hatsumomo trăgea de mine. Mameha mă voia.
Oferindu-mi şansa
să ajung una dintre acele femei elegante pe care le văzusem pe pod,
plutind într-un chimono de mătase la braţul directorului.
- Bună ziua. - Chiyo e noua mea protejată.
La fel de drăguţă ca şi sora ei mai mare.
Şi cu ochii de culoarea ploii.
Baronul e un om deosebit. E protectorul meu.
Într-o zi, dacă vei fi norocoasă, vei avea şi tu protectorul tău.
Nu îngenunchea. Nu mai eşti servitoare.
Vino la lumină.
Văd apa în tine...
- Îţi displace asta? - Apa e putemică.
Poate surpa pământul, stinge focul şi chiar distruge fierul.
Dar nu te-ai folosit de aceste puteri, nu-i aşa?
În legătură cu chimonoul dv...
Poţi să-ţi ceri scuze, dacă vrei.
Măi să fie, e o plecăciune perfectă pentru cineva care creşte porci.
Nu lăsa capul să-ţi cadă. Vârfurile degetelor împreunate.
Coatele înăuntru. Fără să-ţi laşi greutatea în mâini.
Da.
Cât despre chimono, nu sunt proastă, Chiyo.
Hatsumomo nu suportă concurenţa.
E invidioasă pe tine.
Nu pe mine. Din păcate. Pe cineva mai aproape de casa ei.
Ridică-te.
Nu ca un cal.
Întinde piciorul în faţă.
Aşa. Acum mergi.
Eşti o gheişă minunată.
Spune-mi, Chiyo, d-na Nitta a vorbit vreodată despre viitor?
Cu mine, nu.
Ei bine, curând va trebui să-şi aleagă o moştenitoare.
Una dintre propriile ei gheişe, care s-o succeadă.
Ciudat, nu-i aşa, că n-a adoptat-o pe Hatsumomo.
Ar fi ca şi cum ai elibera un leu din cuşcă.
Ai darul exprimării elegante.
Şi dacă d-na Nitta o adoptă pe Dovlecel,
n-ar fi mai deloc o ameninţare.
Dar o tânără frumoasă cu ochii ca ploaia...
D-na Nitta nu m-ar alege niciodată pe mine.
Dimpotrivă, ăsta e scopul nostru.
- Da? - Bineînţeles.
Dacă nu moşteneşti okiya, ajungem toate la mila tigrului.
Apa se grăbeşte întotdeauna. Poate că aşa e mai bine.
Nu avem timp de pierdut.
Trebuie să te transformăm.
Şi ce se învaţă în ani de zile ţie trebuie să-ţi ia numai luni.
Să zicem că îl întreţin pe baron.
Ca şi mulţi alţi clienţi, e prins într-o căsătorie aranjată.
Aşa că, la ceainărie, când mă caută pe mine în locul nevestei lui,
îl răsplătesc astfel: lăsându-l să-mi întrezărească încheietura.
Vederea acestei sfioase margini de piele dezgolită, ei bine,
îi face plăcere.
Sau când stai jos, pentru o clipită, apasă-ţi piciorul de al lui.
Întotdeauna din greşeală, desigur.
Mameha, când îşi alege o gheişă protectorul?
Din păcate, lucrurile stau invers. Străduieşte-te să înveţi, Chiyo.
Muzică, arta conversaţiei. Cel mai sigur mod să atragi un danna.
Stând în picioare, nu desfăcându-le.
Ţine minte, Chiyo, gheişele nu sunt curtezane.
Şi nu suntem nici neveste. Ne vindem îndemânările, nu trupurile.
Creăm o altă lume, secretă. Un loc numai al frumuseţii.
Cuvântul "gheişă" înseamnă "artistă".
Şi să fii gheişă înseamnă să fii judecată ca operă de artă în mişcare.
Pentru noi, agonia şi frumuseţea trăiesc cot la cot.
Picioarele îţi vor suferi, degetele îţi vor sângera.
Chiar şi statul jos şi dormitul vor fi dureroase.
Nu te poţi numi cu adevărat gheişă,
până nu opreşti un bărbat din drumul lui cu o singură privire.
Nimeni nu poate face asta.
Alege-mi pe cineva.
Cel cu pălărie gri.
Alege-mi pe cineva, Onei-san.
Băiatul de pe bicicletă, cu o singura privire.
Chiar eşti pregătită!
Grăbeşte-te! Nu faci bani holbându-te în oglindă!
Pentru noroc!
Asta ne leagă pentru totdeauna, ca surori.
Azi îţi părăseşti copilăria şi te lepezi de numele tău.
De azi înainte, vei fi cunoscută drept "Sayuri".
Când Mameha mi-a dat numele, am simţit că micuţa Chiyo
a dispărut în spatele unei măşti albe cu buze roşii.
Acum eram o maiko. O gheişă novice.
Din acel moment, mi-am spus.
"Când fac ceai..."
"... când torn sake..."
"... când dansez..."
"... când îmi leg cordonul..."
"... o voi face pentru directorul meu."
"Până mă va găsi. Până voi fi a lui."
Gata?
Onei-san! Mulţumesc!
Prieteni, avem plăcerea să fim martori ai debutului unei noi maiko.
Kanpai!
Îmi amintesc ochii ăştia. Cum o cheamă?
Sayuri.
Hotărâtă, nu?
De-ar fi rămas o picătură de ceai în oala aceea, Sayuri ar fi stors-o.
N-o tachina, baroane, pentru ea e prima dată.
Ce dans frumos! Nu, Dovlecel?
Şmecheriile ei sunt atât de hipnotice,
încât nici nu-i iei seama la picioare.
- Cum o cheamă? - Numele ei e Sayuri.
Sayuri? Un nume dulce ca ea...
Mă tem că, în zilele noastre,
până şi o menajeră de rând se poate numi gheişă.
Aşa că e drăguţ să vezi o tânără maiko atât de sinceră. Nu?
Ei, da.
Sigur ai vrea să-i mulţumeşti lui Hatsumomo
pentru complimentele ei binevoitoare.
Foarte multe lucruri aş vrea să-i spun lui Hatsumomo.
Uneori, cea mai înţeleaptă replică e tăcerea.
Ce sfat mai bun de urmat decât al tău?
Sayuri!
Şi eu am fost o dată maiko.
Desigur. Dar a trecut mult...
Mult, mult, mult timp de-atunci...
O să te distrug!
Te poate distruge.
Va răspândi zvonuri, te va hăitui din ceainărie în ceainărie,
apoi îţi va fura clienţii.
Toate în speranţa că d-na Nitta o adoptă pe Dovlecel în locul tău.
- Ce putem face? - Să fim mai deştepte decât ea.
Să găsim un loc unde nu poate ajunge,
unde să-ţi poţi arăta talentele fără niciun amestec.
- E primul tău meci de sumo. - Poftim?
Astăzi îl vei cunoaşte pe Iwamura Ken.
Directorul Companiei Electrice Iwamura, din Osaka.
Clientul meu de ani de zile.
Îi întreţinem pe el şi pe partenerul lui, Nobu.
Nobu ar putea fi o mare provocare.
Nu-i plac gheişele.
Fii precaută. Restul îl fac eu.
D-le Director Iwamura! D-le Preşedinte Nobu!
Ea e noua mea soră mai mică, Sayuri.
Nobu-san!
A fost rănit în Manciuria. Erou de război.
Sayuri, e primul tău meci de sumo?
Nobu-san va trebui să te educe. Eu nu deosebesc un luptător de celălalt.
E felul lui diplomatic de a-ţi spune că detestă sumo.
Ai observat contribuţia noastră?
Valorificăm forţa apei, ca să aducem electricitate în satele mici.
- A scris în ziare, nu? - Cu poza directorului.
Îmi compensezi toate neajunsurile, nu?
Spuneţi-mi, cum poate cineva să valorifice forţa apei?
Nu-i cere niciodată unui inginer să-ţi explice ceva, pentru că va...
Lasă fata să se uite la sumo.
Ah, şerpoaica de Hatsumomo! Iute, îndreaptă-ţi atenţia spre Nobu.
Dar, Mameha-neisan...
Hatsumomo îl găseşte respingător. Nu l-ar fura niciodată.
Păcăleşte-o! Haide!
Poate că Nobu-san va fi amabil să-mi explice regulile meciului.
3 lucruri contează în viaţă: sumo, afacerile şi războiul.
Dacă îl înţelegi pe unul, le ştii pe toate.
Dar de ce i-ar păsa unei gheişe?
Voi vă petreceţi timpul zdrăngănind corzile şi dansând.
Trebuie, cu umilinţă, să vă contrazic.
Ce e sumo, dacă nu un dans al uriaşilor?
Ce sunt afacerile, dacă nu un dans al companiilor?
Vreau să aflu despre fiecare tip de dans.
Aruncă sare, ca să cureţe ringul.
Acela e Miyagiyama. Cel mai mare luptător din Japonia.
Dar e atât de scund!
Numai în comparaţie cu adversarul.
Miyagiyama ar putea folosi hataki komi.
Asculţi?
Da.
Hataki komi e o schemă folosită de luptătorii scunzi
pentru a dezechilibra un adversar mai mare.
Victoria nu aparţine totdeauna celui puternic.
Uite. Acolo. În ochii lui.
- Mă tem că trebuie să plecăm. - Aşa de repede?
Nu încă. Vreau ca fata să vadă.
Asta e hataki komi!
Acum înţeleg de ce vă place sumo.
Nu poţi judeca puterea unui bărbat doar după aparenţe.
Mameha! Poţi s-o mai aduci.
Am răscolit ziarele după poza preşedintelui.
Orice, ca să păstrez momentul nostru împreună.
Un moment furat, când am fost silită să-i acord atenţie lui Nobu.
În acea clipă, am simţit că lumea mea se schimbă.
Dar nu din voinţa mea. Am făcut o promisiune secretă.
Împreună cu poza lui, îmi voi închide şi inima,
pe care o voi păstra pentru el.
Intră!
Astă seară îi dăm o lovitură rapidă lui Hatsumomo. Hataki komi.
Cum?
Ne întâlnim cu Nobu-san la restaurantul Tsunashima.
Dar mai întâi, o vizită la dr. Crab.
Dr. Crab?
O poreclă pe care a dobândit-o de-a lungul anilor.
Nu te mai vânzoli. Mi-a venit ceva în minte. Un plan.
Taie-te la picior, unde am însemnat eu.
Ce?!
Sau o fac eu în locul tău...
- Ai înnebunit? - Ai încredere în mine sau nu?
Ei bine?
Hai, fă-o.
Neatentă cu foarfecele? Chiar prin frumosul tău chimono.
- Ce păcat! - Nu va rămâne cicatrice, nu?
Sayuri e o fată aparte aflată într-un moment foarte special din viaţa ei.
Da... Cu ochişorii ăia ai tăi,
cred că eşti tare valoroasă.
O tăietură curată. Nu va lăsa cicatrice, promit.
Dar ar fi bine să prescriu un antiseptic.
Când onorabila ta soră
spune "Taie-te la picior", te tai la picior.
Spune "Urmează-mă", o urmezi.
Viaţa mea se transformase într-un joc şi numai ea ştia regulile.
Ekubo. La momentul potrivit, i-o strecori discret lui Nobu.
Va şti el ce înseamnă.
Bună seara.
- Ne-aţi lăsat să aşteptăm. - Te rog să ne scuzi, Nobu-san.
Directorul spune că ar trebui să mă bucur mai mult de viaţă.
Muzică şi teatru.
Ce crezi?
E inutil să împingi căruţa ţinând-o pieziş.
Nimeni n-ar vrea ca Nobu-san să fie altcineva decât Nobu-san.
Perfect de acord.
Îi datorez acestui om totul.
Îmi dă prea mult credit, ca de obicei.
- Probabil. - Kampai!
E o podoabă. Am găsit-o acum câteva zile.
Nobu-san! Nu ştiam că eşti aşa de sentimental.
Consideră că-i noua mea înfăţişare.
Mama mea...
Mama obişnuia să poarte ceva asemănător.
Nu-ţi place?
Iertaţi-mă. N-am mai primit niciodată vreun cadou.
Bună seara.
Ce pieptene frumos!
Plăcut moment, Sayuri.
Ce încântător.
Iar acum, ne scuzaţi, vă rugăm? Avem o altă întâlnire.
De fapt, mai multe.
Dovlecel.
Sunteţi deosebit de amabil.
Acum, dă-i-l pe acesta dr-ului Crab.
- Mameha, te rog. - Eşti supărată?
Vreau să am încredere în tine. Dar trebuie să-mi spui ce se întâmplă.
- Îţi asigur viitorul. - Dar spune-mi cum. Te implor.
Încerc să pun la cale un război al licitaţiilor.
Pentru ce?
Pentru calitatea ta cea mai de preţ.
- Şi care-i aceea? - Virginitatea.
Mama ţi-a spus vreodată despre ţiparul în peşteră?
Din când în când, ţiparului unui bărbat
îi place să viziteze peştera unei femei.
- Da, ştiu. - Ştii?
Locuiesc cu Hatsumomo.
Peştera ta e neatinsă. Bărbaţilor le place asta.
Noi îi spunem mizuage. Şi ca să ajungi o gheişă împlinită,
trebuie s-o vinzi celui care dă mai mult.
Tu ai vândut-o pe a ta?
Cu cea mai mare sumă plătită vreodată. 10 000 de yeni.
Am scăpat de datorie. Şi la fel vei face şi tu.
Când îi dai prăjitura dr-ului Crab,
înseamnă că virginitatea ta e gata de vânzare.
Doctorul nu vrea să te vadă în seara asta. Nici în vreo altă seară.
Dovlecel, Hatsumomo s-a dus la dr-ul Crab, nu-i aşa?
Trebuie să plec, Chiyo-chan.
- Nu-i aşa? - Nu ştiu.
Bineînţeles că ştii. O urmezi peste tot.
Te aştepţi să-mi trădez sora?
- Te-a umplut şi pe tine de cruzime? - Nu.
Dovlecel a mea totdeauna spunea totdeauna adevărul.
Dar...
Adevărul!
Astă seară ne-am dus la ceainărie să-l vedem pe dr-ul Crab.
Eu am rămas afară, dar puteam să aud prin perete.
Atunci Hatsumomo i-a spus: "Stau în aceeaşi okiya cu Sayuri."
"Ştiai că aduce bărbaţi la ea în cameră?"
"Nu", a spus el.
"Şi marinari şi pescari ordinari."
Doctorul părea îngreţoşat, parcă n-ar mai fi vrut să asculte.
Dar ea a continuat.
"Ce s-a întâmplat? V-am spus mai mult decât voiaţi să ştiţi?"
Scuze. Vroiam să spun ceva, dar cum aş fi putut, Chiyo-chan?
Cum? Chiar sunt ca ea? Chiar sunt?
Sigur că nu.
Şi Mameha-san e crudă cu tine?
Nu. E bună cu mine.
Uneori mi-e ciudă că mă îndepărtează de lucrurile pe care le vreau.
Bărbatul acela, Nobu...
- Chiar îţi place de el? - Nu.
Aşa mă gândeam şi eu. Îţi place de altcineva?
Nu-ţi face griji pentru mine, Chiyo-chan, o să fiu bine.
Mai mult decât bine. Mama are de gând să mă adopte,
aşa că visul de a avea un loc unde să-mi trăiesc viaţa
ar putea deveni realitate.
Trebuie să plec.
Încă putem câştiga, Sayuri.
Cum? Hatsumomo l-a montat pe dr-ul Crab împotriva mea.
Uită de el. Mai sunt destui peşti în mare.
Preşedintele a fost bun...
Sayuri, Nobu şi preşedintele sunt parteneri de afaceri.
Nu ar licita niciodată unul împotriva celuilalt.
E timpul să întindem o plasă mai mare.
Să zicem că ar fi o noapte în Miyako, cu sute de bărbaţi la un loc,
domici să liciteze pentru tine.
Ce vrei să spui?
Unde tu ai fi obiectul tuturor fanteziilor lor.
Cea mai faimoasă gheişă din hanamachi.
- Dar nu sunt. - Vei fi.
Cine a făcut asta?!
Întreab-o pe Mameha.
Te întreb pe tine, Okasan.
Cum se face că Sayuri ia conducerea?
E vina ta. Ar trebui să exersezi mai mult.
Ce a făcut Mameha?
A vorbit cu directorul între patru ochi?
Nu toate gheişele folosesc genul ăsta de monedă.
Abia aştept spectacolul tău.
Ştii cum ador să te văd dansând, Chiyo.
Au venit toţi. Baronul, Nobu-san,
iubita noastră Hatsumomo şi spilcuitul ei general.
Altcineva?
Chiar şi vechiul tău prieten, dr-ul Crab.
Dacă dansez prost?
Dacă mă fac de râs şi toţi îşi pierd interesul?
Vei fi fermecătoare.
Hai, e momentul.
Sayuri, îl mai ţii minte pe doctor.
Sper că spectacolul meu v-a plăcut, doctore.
Dansezi într-un mod atât de profund!
Vă mulţumesc cu umilinţă.
Se pare că ai trezit iar interesul doctorului.
Şi vă sunt foarte recunoscătoare.
- Dacă aţi auzit vreo bârfă... - Ah, da?
Atunci, sper că vă veţi urma propriul sfat.
Şi care ar fi acela, te rog să-mi spui?
Cere o a doua părere.
D-le preşedinte!
Sayuri a dat un spectacol absolut înflăcărat, nu crezi?
Într-adevăr!
Mameha, l-ai invitat pe preşedinte la reşedinţa mea în weekend?
E petrecerea mea anuală de sărbătoarea cireşilor.
Baroane, ţi-am spus că nu pot veni. Am o întâlnire urgentă.
Rezolvi tu mica asta neplăcere? Sau e vorba de un secret necuviincios?
Baroane, n-ar arăta excelent Sayuri
printre florile de pe proprietatea dv.?
Da, foarte drăguţ. Trimite-o neapărat şi pe ea.
Cu un însoţitor, desigur. Sunt sigură că d-l Bekku se va conforma.
Bună idee, baroane. Dar Sayuri trebuie să meargă la teatru.
Mameha, o aştept acolo.
Nobu. Vii sâmbătă?
Atâta drum ca să văd un cireş? Las asta în seama preşedintelui.
Minunată în seara asta... Scuză-mă.
- Dacă preferi să nu mergi... - Mi-ar plăcea foarte mult să merg.
Atunci fii în gardă tot timpul.
Există un motiv pentru care Hatsumomo te vrea acolo.
Crede-mă, îl ştiu pe baronul meu, Sayuri.
Are o slăbiciune pentru femeile frumoase.
Şi acum, eşti cea mai renumită gheişă din tot Miyako.
Dar şi cea mai dorită.
Sayuri.
Astăzi, chiar şi cireşii înfloriţi sunt invidioşi pe ea.
E ceva ce am vrut să-ţi spun de o vreme.
Aş vrea să...
Să-ţi mulţumesc pentru atenţia d-tale faţă de Nobu-san.
Poate fi un om dificil. Foarte sever.
Urăşte petrecerile, bea cu moderaţie sake.
Şi dispreţuieşte gheişele.
Dar pe d-ta te îndrăgeşte.
Fiindcă dv. îl admiraţi, eu îl respect şi mai mult.
Nu-ţi va spune niciodată asta. E mult prea modest.
Am luptat în Manciuria împreună.
S-a produs o explozie. Şi el m-a apărat de ceea putea fi cel mai rău.
După cum îţi poţi imagina, îi datorez destul de mult.
Nobu m-a învătat multe. Răbdarea, de exemplu.
Am încercat şi eu, în schimb, să-l învăţ ceva pe el.
Savurează viaţa cât încă poţi.
Lecţia cireşului înflorit.
De asta te place Nobu. Nu trebuie să ne aşteptăm la fericire, Sayuri.
Nu e ceva ce merităm. Dacă viaţa merge bine, asta e un cadou subit.
Nu poate dura mereu.
Sayuri! Aici erai. Am un cadou pentru d-ta.
Mameha m-a rugat să-ţi arăt colecţia mea de chimonouri.
E foarte impresionantă.
Înainte de mine, au colecţionat şi bunicul şi tatăl meu.
Multe dintre ele i le-am dat lui Mameha.
Îmi place să le fac daruri fetelor frumoase.
Asta e pentru tine.
Vino să-l vezi mai de aproape.
Nu e încântător?
Probează-l.
Dl baron e foarte amabil.
Voi fi bucuroasă să-l probez de faţă cu Mameha,
când dl baron se întoarce la Miyako.
Cine ştie când se va întâmpla asta?
Pune-l pe tine acum. Nu fi timidă.
Nu-ţi face griji.
Mă pricep să înnod un obis. Şi să-l deznod la fel de bine.
- Vă rog! Aşteaptă dl Bekku. - Bekku nu aşteaptă pe nimeni.
Vă rog! Încetaţi!
Vă rog! Încetaţi imediat!
Sayuri, am vrut să arunc o privire.
Nu-i nimic rău. Orice bărbat ar face asta.
Am auzit un zvon. Atât de neglijentă...
- Ne-ai stricat toate planurile. - N-am făcut nimic.
Te rog, nu mă insulta. Îl cunosc prea bine pe baron.
- Mi-a dăruit un chimono. - Te-ai vândut pe un chimono.
Nu m-am vândut!
Astăzi accept licitaţiile pentru mizuage a ta.
Dar ce preţ pot cere, când eşti arătată cu degetul?
Doar s-a uitat la mine, atâta tot, Onei-san.
Vei fi examinată la ceremonia mizuage.
- Dacă eşti găsită fără valoare... - Nu sunt lipsită de valoare!
Nu sunt lipsită de valoare.
Cât mai durează licitaţia asta?
Oricum, cine să mai vrea o prună din care a muşcat altcineva?
Cât valorează? Douăzeci de yeni? Treizeci?
Nu poate fi atât!
Cred că eşti de acord. Am câştigat pariul.
Sayuri a intrat în istorie.
Nicio mizuage n-a fost vândută mai bine. Nici măcar a mea.
15 000 de yeni.
Incredibil!
Desigur, nimic din banii ăştia nu va ajunge la Sayuri.
Sau la tine, Mameha. Sunt ai acestei okiya.
Toţi 15 000, ai acestei case.
Nu înţeleg.
Pe care Sayuri o va moşteni ca fiică a mea adoptivă.
Ce?
- N-ai să îndrăzneşti! - Am dreptul să fac cum vreau eu.
Dar i-ai promis okiya lui Dovlecel!
Uită-te la ea. E încă o virgină novice.
Dovlecel!
- Nu ne poţi adopta pe amândouă? - Taci, Sayuri. Nu sunt proastă.
Dovlecel n-ar fi decât marioneta lui Hatsumomo.
Cât ar dura până să ne scoţi în stradă?
Ţi-am dat viaţa mea.
Da. Lipsa ta de pudoare. Caracterul tău murdar.
Cine a plătit mătasea de pe tine? Orezul din castronul tău?
Tutunul din pipa ta? Cine?
Nu exagera! Nici măcar n-ai avut un danna.
Nu spune asta.
L-ai ales pe netrebnicul de Koichi.
Furişându-se pe fereastră ta în toiul nopţii...
Nu ca o gheişă. Ca o prostituată de rând.
Destul!
În plus, îmbătrâneşti.
Dar Sayuri...
Sayuri e menită să devină o legendă. Nu?
Draga mea Mamă...
Mai vedem noi, nu-i aşa?
Sayuri, camera ta e prea mică. Ia-o pe a lui Hatsumomo.
De acum înainte, te numeşti Nitta Sayuri.
- Vă felicit pe amândouă. - Şi eu, pe tine.
Onei-san.
Tot ce am dorit amândouă, tu ai prefăcut în realitate. Mulţumesc.
- Pot să întreb cine? - Doctorul Crab.
Nobu a fost dezamăgit?
Nobu n-a licitat. Era împotriva măreţelor sale principii.
Dr-ul Crab l-a avut ca adversar pe baron.
Baronul meu.
Vrei să ştii adevărul, Sayuri? El a oferit cel mai mult.
Iartă-mă. Dar am anunţat că dr-ul Crab e câştigătorul.
- Cred că înţelegi de ce. - Îţi jur, sunt nevinovată.
Bineînţeles că eşti. Niciun bărbat nu ar licita atât de mult
pentru un lucru pe care deja l-a avut. A fost vina mea.
Nu te-am protejat.
Sărbătoreşte clipa asta, Sayuri.
Diseară, toate luminile din hanamachi ard pentru tine.
Fata mea.
Eşti acum o gheişă desăvârşită.
Ce cauţi în camera mea?
Am venit să te felicit.
Te rog să ieşi.
De ce, micuţă Chiyo?
Uite ce-am găsit. Iniţialele lui... Ce elegant!
Ţi-ai ascuns dragostea mult timp.
Sacrificiul pe care îl face orice gheişă.
Nu!
Nu aici o ţineai? Aproape de inima ta?
Dă-mi-o înapoi!
Mamă! Dovlecel! Mamă!
Puteam fi ea. Acum sunt gheişa acestei case.
Puteam fi ea. Eram oare atât de diferite?
Odată şi ea a iubit. Şi ea a sperat.
Poate că îmi privesc propriul viitor.
Până când adevăratul viitor a căzut din cer.
- Korin. Ai văzut-o pe Sayuri? - Nu. Nu ştiu.
Dle director!
Ne scot de aici, dar nu vor să spună unde ne trimit.
La Osaka. Dar să nu mergeţi acolo. Oraşul e prima ţintă.
Strângeţi-vă lucrurile. Repede.
Nobu şi eu încercăm să găsim adăposturi sigure
pentru cât mai multe dintre voi. Vino!
Poftim. Certificat de muncă. Infirmieră.
Un prieten de-al meu e chirurg-şef la Kameoka.
Şi Sayuri? Nu putem merge împreună?
Nu-ţi face griji. Cineva va avea grijă de ea.
- Gata. Să mergem! - Sayuri.
Onei-san.
Sayuri! Vino.
El e Arima. Te va duce în munţi.
Nobu are un prieten acolo. Un fabricant de chimonouri.
Dacă cineva vă opreşte, arată-le asta.
Trebuie să plec?
E un loc izolat. Vei fi în siguranţă.
Dar dv.? Aţi spus că e periculos în Osaka.
Fabrica noastră e acolo. N-am de ales.
Du-te!
Îi voi spune lui Nobu-san că-i rămâi recunoscătoare.
Un an fără veşti, în afara celor despre moarte...
... înfrângere, ruşine.
Zvonuri despre oraşe vaporizate în nori de fum...
Apoi încă un an şi încă unul...
Până când viaţa dinainte părea un vis.
Am fost vreodată gheişă?
Am dansat vreodată ţinând un evantai?
Cine ar mai ţine acum un evantai sau şi-ar mai ruja buzele?
Şi încă un an. Nicio veste.
Orez. Muncă. Orez.
Muncă. Nicio veste.
Sayuri!
Sayuri! Un bărbat din Osaka a venit să te vadă!
Nobu-san!
Generalul Tottori a fost prins şi judecat pentru crime de război.
Baronul şi-a pierdut averea şi s-a sinucis.
- Ce s-a întâmplat cu okiya? - D-l Bekku e mort, dar ceilalţi...
Mătuşa şi Mama?
Indestructibile, ca totdeauna.
Şi d-l director?
Destul de bine, având în vedere împrejurările.
Asta-i tot ce-a rămas din fabricile noastre.
Îmi pare foarte rău, Nobu-san.
Sayuri...
Vrem să reconstruim. Pentru asta avem nevoie de ajutorul d-tale.
Ce pot face?
Undeva, sub acele zdrenţe,
încă se ascunde cea mai mare gheişă din Miyako?
Dacă un copac nu are frunze sau crengi se mai poate numi copac?
Doar cu moloz la picioarele mele mă mai pot numi om de afaceri?
Ar fi trebuit să am mai mare grijă de d-ta.
Vă rog! Mi-aţi salvat viaţa.
Vă datorez atât de multe în schimb...
Directorul şi eu avem nevoie de finanţare americană.
Un bărbat, un anume colonel Derricks,
ne poate oferi un contract.
I-am arătat fotografia d-tale. A cerut să se întâlnească cu tine.
Nu sunt un om convingător, Sayuri.
Dar dacă d-ta şi alte câteva gheişe
v-aţi pune din nou chimonourile şi aţi veni cu noi,
le-am arăta americanilor cât de ospitalieră poate fi ţara noastră.
Mi-aş dori, Nobu-san.
Dar astea s-au petrecut tare demult.
N-am nici îndoială, Sayuri,
că încă poţi topi inima unui bărbat.
Oricât de reticent ar fi el.
Nu sunt obişnuit să implor,
dar vreau să ştii că,
dacă accepţi,
directorul şi eu îţi vom fi recunoscători.
Un dolar. Un dolar.
- Ce? - Un dolar.
Directorul avea nevoie de mine.
Dar eram departe de gheişa care fusesem odată.
Secretele lumii noastre ascunse erau acum vederi pentru fetele de acasă.
Orice prostituată cu faţa vopsită şi chimono de mătase
putea să-şi spună "gheişă".
Am căutat-o pe singura care ar fi putut să mă ajute: Mameha.
Războiul era scris pe faţa ei.
Totul la ea, nu doar casa, era mai puţin ca înainte.
Sayuri, când bietul baron şi-a umplut buzunarele cu pietre,
am fost disperată.
Ce-aş fi putut face?
Mi-am vândut chimonourile, mi-am dat pieptenii de jad pe mâncare...
A fost dureros la început, dar m-am împăcat cu situaţia.
Acum, duc o viaţă măruntă dar decentă, închiriind camere.
N-am de gând să alerg după trecut.
Ţi-ar putea prinde bine.
Cum aşa?
Ca să-ţi aminteşti că, odată, cu o singura privire,
puteai îngenunchea un bărbat ca baronul.
Ei bine, am păstrat un chimono.
Baronul mi l-a dat, când mi-a devenit danna.
Mulţumesc, Onei-san.
Hai, spune-mi: ce ştim noi cum să-i distrăm pe americani?
Chiyo-chan! Tu eşti?
N-am niciun drept să-ţi cer favoruri, Dovlecel, ştiu asta.
Ştii ceva? Acum fumez numai Chesterfield.
De mult am vrut să-ţi cer scuze pentru okiya...
Soldaţi ăştia ştii ce m-au pus să cânt?
- Ar fi trebuit să-ţi revină ţie. - Frank Sinatra şi Dinah Shore.
Dacă poţi găsi în inima ta puterea să mă ierţi...
Sayuri, nu-mi cere iertare.
Vrei adevărul adevărat?
Mai bine mestec nisip decât să mă întorc la viaţa aceea.
Deci nu eşti supărată pe mine?
Nu-ţi face griji pentru mine, puştoaico.
Am mai mulţi clienţi decât pot face faţă.
Se pare că o duci bine cu americanii.
Sunt nişte ticăloşi.
Şi cine-i colonelul ăsta? Pare o persoană importantă.
Are puterea să aprobe finanţări americane pentru Nobu şi director.
Deci e dispus să ne dea dolari? Lichizi?
Nu-mi irosi timpul. Mă crezi fraieră?
Vreau 60 de baxuri de Lucky Strike,
altfel, fac afacerea cu sergentul MacPhee.
A trebuit să devin gheişă încă o dată.
Mama îşi redeschisese okiya, dar pudriera mea era goală.
Cărbunele se transformase în praf.
Totuşi era singura mea şansă să-l văd din nou pe director.
Oare avea să-mi vadă asprimea mâinilor? Uzura mătăsii?
Vezi? Eşti iarăşi tu însăţi.
Lumea se schimbase complet. Oare şi el?
Şi aş fi găsit, în fine, puterea să-i spun tot ce simţeam?
Uită-te la tine, Sayuri. E ca şi cum războiul n-ar fi avut loc.
Sunt tare bucuroasă să văd că d-l director e în siguranţă.
Acceptă-mi scuzele pentru că-ţi cer asta.
Nu.
Nimic nu e de ajuns pentru a vă recompensa bunătatea.
- Am tot vrut să vă spun că... - Sayuri!
Permite-mi să ţi-l prezint pe colonelul Derricks.
Konnichi wa! Doamne, eşti şi mai uluitoare în realitate.
- Asociatul meu, locotenent Hutchins. - E o cinste.
Sayuri e unul dintre misterele Orientului de care îţi spuneam.
Un mister pe care poate îl veţi dezlega.
V-ar deranja? Se poate? Colonele...
Desigur. Colonele...
Minunat.
Cui îi place whisky-ul?
Ia te uită! Avem şi una plină de energie!
D-le director, spuneţi-mi vă rog că n-aţi început petrecerea fără mine.
Permiteţi-mi să v-o prezint pe Dovlecel.
Nu te-ai schimbat. Arăţi ca un băieţel.
Putem să ne alăturăm dv., d-lor?
- Da, vă rog. - M-aş putea obişnui cu asta.
La noi, baia înseamnă un duş rapid,
pe o faianţă rece, cu un săpun leşios.
Dar aici, faceţi din orice un ritual, nu-i aşa?
E arta de a transforma un obicei în plăcere, d-le colonel.
Ai vorbit ca o adevărată gheişă.
Dacă tot facem afaceri împreună, poate vă vom vizita într-o zi.
Aş vrea să văd Statele Unite.
Ştiu un mic joc pe care-l putem juca. Se cheamă "Adevăr şi Minciuni".
Ştiu jocul ăsta. Acasă îi spunem "căsnicie".
Vorbesc serios. Acum, ascultaţi cu atenţie. Sayuri ştie regulile.
N-am cunoscut femeie care să nu le ştie.
Fiecare persoană spune două lucruri. Unul e adevărat, celălalt nu.
Dacă ghiceşti corect, mincinosul plăteşte.
Deci rentează să pierzi.
Bine, sunt eu prima. Hai să vedem.
Într-o zi, în Sapporo, unde m-am născut,
un pescar a prins un peşte vorbitor.
Cealaltă poveste e cea adevărată. Şi încă nici n-am auzit-o.
- De unde ştiţi? - Bea! Bea!
- Dacă mă înec, e numai vina dv. - E rândul tău. Te rog.
Nu mă compar cu aceste gheişe. Sunt experte în arta înşelătoriei.
Eu sunt expertă într-un singur lucru şi atâta.
Sake.
Sayuri, cea mai adevărată poveste pe care o ştii...
Odată, pe când eram fetiţă,
pe malul râului Sunagawa,
un străin frumos a fost destul de bun
ca sa-mi cumpere un con de îngheţată...
Cred că trebuie să oprim jocul.
Dacă Dovlecel mai bea mult sake, o să leşine.
Asta e o poveste adevărată.
Deci... care-i protocolul?
Poftim?
Să zicem că vreau să te văd între patru ochi.
Mă scuzaţi, d-le colonel, acesta nu-i în obiceiul gheişelor.
Nu te sfii. Dacă-i vorba de preţ, sunt sigur...
Dacă ar exista un preţ, nu vi l-aţi putea permite.
V-am văzut şoptind. Aţi aranjat un soi de întâlnire, nu-i aşa?
- Ce i-aţi promis? - Compania d-tale. Nimic altceva.
Se pare că se aştepta la mult mai mult.
Dacă aş fi vrut o prostituată de rând, puteam angaja una.
Ce încercaţi să spuneţi?
Doar la ideea de a fi cu el, cu orice bărbat,
ar însemna că eşti moartă pentru mine!
Nu înţelegi că pentru mine te vreau?
M-ai distrus.
eram un bărbat disciplinat.
Nu trebuia să-ţi cer să vii. Directorul s-a opus.
Ar fi trebuit să-l ascult.
Vă cer iertare, Nobu-san.
Am fost nesăbuită să cred că m-aţi vinde.
Deci n-ai făcut niciun aranjament cu colonelul?
Vă rog, nu mă insultaţi iar!
Dacă ne aprobă contractul, voi fi din nou un om bogat.
Nu mi-aş dori mai mult, Sayuri, decât să-ţi devin danna.
Deja vă datorez mult prea mult.
- Nu accept un refuz. - Vă rog.
Suntem legaţi unul de altul. Ştiu că simţi şi d-ta asta.
N-am vrut niciodată să vă induc în eroare.
Sayuri...
Nu-mi place să văd în faţa ochilor lucruri
pe care nu le pot avea.
Când m-ai prezentat prima oară lui Nobu,
am fost tare nesăbuită să-i dau atenţie!
- Nu-l poţi refuza. Nu trebuie. - Dar, Mameha...
- Ce-ar crede? Ţi-a apărat viaţa. - Deci viaţa mea îi aparţine?
Sayuri! Ştiu ce înseamnă să câştigi pe apucate, fără un danna.
Am să mă apuc de ceva, de orice altceva.
Să închiriezi camere? Să strângi câte puţin pentru fiecare masă?
- Viaţa asta ţi-o doreşti? - Vreau o viaţă care să fie a mea!
Nobu te-a tratat doar cu bunătate.
- Nu vreau doar bunătate. - Ce?
La ce altceva ne putem aştepta noi, gheişele?
Ai avut sentimente pentru baron, nu?
- Nu mi-am îngăduit niciodată asta. - Nu mă minţi.
- Cu timpul, o să te obişnuieşti. - Nu vreau să mă obişnuiesc!
Sayuri!
Nu devenim gheişe pentru a ne urma propriile destine.
Devenim gheişe, pentru că nu avem de ales.
Dovlecel!
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Nimic. Vreau să-ţi cer un serviciu, atâta.
Cere-mi.
La ora 9, du-l pe Nobu la piscină, pe cealaltă parte a grădinii.
Nicio clipă mai devreme, nici mai târziu. Da?
Şi, te rog, nu-i spune că-l aştept acolo.
E o surpriză?
Da, e o surpriză.
Stai! Nu, nu, nu! Stai un pic.
- Aşteaptă! - Facem asta sau nu?
Da?
D-le director...
D-le director!
Cum ai putut? Nu ştii ce-ai făcut!
Ba ştiu.
Nu înţeleg. De ce a trebuit să-l aduci aici pe director?
Fiindcă ştiu ce simţi pentru el.
Cu mult timp în urmă, mi-ai luat ceva.
Singurul lucru pe care l-am dorit vreodată cu adevărat.
Ei bine, ai aflat şi tu cum e.
Inima suferă o moarte lentă.
Scuturând fiecare speranţă, ca pe frunze.
Până într-o zi, când nu mai rămâne niciuna.
Fără speranţe. Nu mai rămâne nimic.
ca să-şi ascundă chipul.
Ochii ei sunt ape adânci.
Gheişei nu-i e dat să dorească.
Gheişei nu-i e dat să simtă.
Gheişa este artista unei lumi imaginare.
Dansează. Cântă.
Te distrează. Tot ceea ce vrei.
Restul e umbră. Restul rămâne secret.
Sayuri, repede! Au sunat de la ceainărie.
Trebuie să te întâlneşti cu un client foarte important.
Cine?
Trebuie să fie Nobu. Da...
Va ajunge printre cei mai bogaţi oameni din Osaka.
Vrea să-şi onoreze promisiunea.
Să devină, în sfârşit, al tău danna.
Dă-mi-o.
Era şi timpul.
un câştig din investiţia mea.
Keiko, poate într-o zi vei fi şi tu la fel de norocoasă.
Nicio gheişă nu poate spera la mai mult.
Lasă-mă să-l văd.
D-le director! Unde-i Nobu-san?
Nu vine.
E ceva în neregulă?
Ştie ce s-a întâmplat. Nu-i stă în fire să ierte.
D-le director, ce-a fost pe insulă...
Te rog, nu trebuie să-mi explici.
M-am făcut singură de ruşine, dincolo de orice iertare.
Nu. Eu trebuie să fiu iertat.
Nu înţeleg.
Poate, dacă ştiai adevărul...
Adevărul?
Acum câţiva ani, mă duceam la teatru.
Am văzut o fetiţă plângând, lângă râul Sunogawa.
M-am oprit să-i cumpăr o îngheţată.
Ştiaţi că eu sunt fetiţa?
Nu te-ai întrebat niciodată de ce Mameha te-a luat sub aripa ei?
Mameha a venit la mine datorită dv.?
Aş fi vrut să mi-o spuneţi mai de mult.
Ce puteam face? Îi datorez lui Nobu viaţa mea.
Şi văzând că are o şansă să fie fericit cu tine,
am păstrat tăcerea. Dar...
Dar nu mai pot să tac.
Sper să nu fie prea târziu.
Nu-ţi fie teamă să te uiţi la mine, Chiyo.
Nu vezi?
Fiecare pas pe care l-am făcut, de când eram copil, pe podul acela...
A fost ca să mă aducă mai aproape de tine.
Nu-i poţi spune soarelui "Mai mult soare".
Sau ploii "Mai puţină ploaie".
Unui bărbat, gheişa îi poate fi soţie doar pe jumătate.
Suntem soţiile amurgului.
Şi totuşi, să găseşti bunătatea după atâta răutate,
să înţelegi că o fetiţă, cu mai mult curaj decât ştia ea,
va găsi răspuns la rugăciunile ei...
Nu se poate numi asta fericire?
La urma urmei, acestea nu sunt memoriile unei împărătese,
nici ale unei regine.
Sunt altfel de memorii...
SubRip & Sync: Driv3r
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org