Traducerea şi adaptarea: Kprice
Cândva demult, într-un regat de peste mări şi ţări,
s-a născut o fetiţă.
Avea pielea albă ca zăpada
şi părul negru ca abanosul.
I-au pus numele Albă ca Zăpada.
Probabil pentru că era cel mai pretenţios nume pe care l-au găsit.
Soarta a făcut ca mama fetiţei să moară la naştere.
Rămas singur, tatăl a răsfăţat-o pe micuţa copilă.
Îi permitea orice, pentru că el era regele.
Regele îşi iubea fiica, iar supuşii îl iubeau pe el.
Regatul era un loc fericit, unde oamenii dansau şi cântau zi şi noapte.
Aparent, nimeni nu avea serviciu pe atunci.
Cântau şi dansau întreaga zi şi întreaga noapte.
Dar am regresat.
Regele a crescut-o singur pe fetiţă,
pregătind-o pentru a conduce regatul într-o bună zi.
În timp a realizat că erau unele lucruri pe care nu le putea învăţa de la el...
Aşa că a înscăunat o nouă regină.
Această regină era cea mai frumoasă femeie din lume.
Era inteligentă, puternică şi...
pentru a nu exista dubii, eu sunt aceea.
Iar aceasta este povestea mea.
Nu a ei.
Vrăjit de frumuseţea mea, regele mi-a cerut să mă mărit cu el.
Însemnam totul pentru el.
Stelele, luna...
Însă magia neagră a invadat regatul.
Curajosul rege şi-a luat rămas bun de la Albă ca Zăpada,
lăsându-i pumnalul său preferat.
E un dar interesant, dar discutăm mai târziu despre asta.
A călărit spre pădurile întunecate, şi, din nefericire,
nu a mai fost văzut vreodată.
Albă ca Zăpada şi-a căutat şi răscăutat tatăl,
iar când şi-a dat seama că-l pierduse definitiv, a fost devastată.
Fata a rămas în grija frumoasei regine.
Trecură 10 ani în care Albă ca Zăpada a crescut şi a înflorit.
Însă regatul fusese cuprins de o disperare de gheaţă când regina şi-a dat seama
că dacă dorea să rămână cea mai frumoasă femeie din regat,
zăpada trebuia să facă ce ştia să facă cel mai bine.
Zăpada trebuia să cadă.
Salutare!
Vrei ceva bun?
Poftim.
Cred că a început petrecerea.
F la D9.
La stânga ta, Lord Waverly.
Dacă l-ar învăţa cineva pe Lordul Waverly care e stânga şi care e dreapta,
i-aş fi profund recunoscătoare.
- Mă scuzaţi. - B la G12.
Doamna mea, simt că e de datoria mea să vă spun zvonurile pe care le-am auzit.
- Zvonuri? - Ei bine...
Se spune că regatul e în pragul sărăciei.
Dacă ne-am uni cele două case prin căsătorie,
cred că supuşii vor avea siguranţa că regatul e din nou stabil.
Brighton, vino să-ţi spun ceva, te rog.
- Da, Maiestate. - Buzele slobode scufundă navele.
Într-adevăr, Maiestate, întocmai. Pe care vreţi s-o scufund?
E o expresie, Brighton. Un decret regal. Scrie-l.
- Minunat. - "Orice netrebnic..."
"prins împrăştiind zvonuri, bârfind, şuşotind
sau doar gândind... va muri."
Cum sună?
Decisiv.
Albă ca Zăpada.
- E vreun incendiu? - Poftim?
Ţi-a luat foc dormitorul?
Încercam să-mi explic de ce ai ieşit din dormitorul tău
şi m-am gândit că-i vreun incendiu.
Am crezut c-aş putea participa la gală.
- Pentru că azi împlinesc 18 ani. - Astăzi?
Doamne Dumnezeule!
I la E3, te rog.
Albă ca Zăpada...
Poate c-a sosit timpul să fiu mai bună cu tine.
În fond nu mi-ai făcut nimic. Nu mi-ai creat probleme.
Şi totuşi...
Ai ceva incredibil de...
enervant.
Dar nu ştiu ce anume.
Umerii lăsaţi... Părul, vocea...
Ştiu ce este.
Cred că din cauza părului. Îţi urăsc părul.
Nu-mi pasă nici dacă este a suta ta aniversare.
Să nu te mai furişezi niciodată la vreo petrecere.
B la F6.
C la D4.
Baron, eşti învins de 5 minute şi nici nu ţi-ai dat seama.
Bravo, Maiestate!
Este important să ştii când eşti învins. Da.
Nu-mi place aspectul acestor păduri, Sire.
Nu vă supăraţi că spun asta, dar mi se par sinistre.
Sunt copaci, Renbock. Iar copacii sunt doar din lemn.
Nu de copaci mi-e teamă, Sire.
Am auzit despre povestea unui om mâncat de o fiară care trăieşte prin părţile astea.
Sunt încântat să aflu că tovarăşul meu de călătorie
încă mai crede în basme.
Nu vă supăraţi, Alteţă, când vom merge acasă?
Suntem pe drumuri de luni de zile. Mă gândeam c-am putea lua o pauză.
N-am plecat să căutăm o vacanţă, am pornit în căutarea unei aventuri.
- O aventură. - Şi o vom găsi.
Nu cred că-i o idee bună, Sire. Ar trebui să mergem mai departe.
Nu înainte de-a afla ce se află în pădurea asta.
Întoarce-te.
- Giganţi! - Renbock!
- Giganţi!
- Goleşte-ţi buzunarele. - Ce?
Am spus să-ţi goleşti buzunarele!
Dă-o încoace!
Stai jos!
Rămâi jos.
Am găsit provizii de drum.
Poţi vedea ce-i aici, nu?
Sire...
Ce-i aşa amuzant?
Nu eşti gigant? Niciunul dintre voi nu e gigant.
- Şi ce vrei să spui cu asta? - Te aştepţi să mă bat cu tine?
- Înseamnă că poate vedea! - Sigur că poate vedea!
Cu siguranţă, absolut sub nicio formă n-o să mă bat cu nişte pititci.
- De ce? - Sunteţi minusculi.
- Minusculi? - Un diminutiv?
- Scunzi? - Mulţumesc.
- Scunzi? - Scunzi? Asta-i tot ce poţi?
- Nimeni nu i-a explicat. - Sătenii ne spuneau aşa.
Nu contează. Sunteţi mici şi e amuzant.
Amuzant? Nu la fel de amuzant ca spada mea în gâtul tău.
Inapoi. Nu vrem decât aurul.
- Am o desagă plină. - Aşa mai stăm de vorbă.
Hai să ne uităm în ea. Haideţi, aduceţi-o aici.
- Dar nu e a voastră. - Mi-e indiferent.
- Luaţi-vă mâinile de pe ea imediat! - Daţi-le ce vor, Sire.
Unde-i aurul?
Dă-te din calea mea.
Cineva trebuie să le dea o lecţie acestor copii.
Nimeni nu trebuie să afle detaliile, Renbock. Ai înţeles?
Repetă!
Nimeni nu trebuie să afle detaliile, Alteţă.
- La mulţi ani, Albă ca Zăpada! - V-aţi amintit!
Bineînţeles că ne-am amintit.
Aniversarea celor 18 ani e cea mai importantă dintre toate.
Vrei să afli ce ţi-am dorit de ziua ta, Albă ca Zăpada?
Nu poţi să pui dorinţa în locul meu.
Ştii de ce continuu să lucrez pentru nesuferita de regină, an după an?
Fac asta deoarece ştiu că-ntr-o zi o să-ţi recuperezi regatul
şi vreau să fiu aici când se va întâmpla asta.
- Nu e regatul meu. - Ba da.
Tatăl tău îşi dorea să-i moşteneşti coroana.
Însă femeia aia a convins întregul regat că eşti o fată patetică,
incapabilă de-a părăsi castelul.
Şi cel mai grav este că te-a făcut şi pe tine să crezi asta.
Pumnalul tatălui tău.
L-am dat la curăţat şi lustruit.
Ce să fac cu el?
Poate că trebuie să vezi cu ochii tăi ce se întâmplă în regatul tău.
Oamenii nu mai cântă şi nu mai dansează.
Trebuie să vadă cum eşti cu adevărat.
Iar tu trebuie să ai încredere.
- Plec. - Are voie să plece?
Nu ştiu. Are voie?
Bine... Va pleca!
Dacă nu spui nimic, nu spun nici eu.
- Juri pe roşu? - Jur pe roşu.
Oglindă oglinjoară...
Poţi să-l crezi pe Baron?
Chiar credea că m-aş putea gândi să mă mărit cu el?
Toţi avem standarde, iar o femeie exotică, aşa cum sunt eu,
are standarde foarte înalte.
- Interesant. - Ce anume?
Răspunsul tău la propunerea lui.
- Ce vrei să spui cu asta? - Evaluează-ţi opţiunile.
Opţiunea asta are păr alb şi miroase a ouă stricate
şi m-aş putea numi moartă alături de el.
Cheltui enorm ca să-ţi întreţii vanitatea. Nu-ţi permiţi să-l refuzi.
De ce nu pocneşti din degete s-apară un cufăr cu aur?
Toţi avem magie în lăuntrul nostru,
dar foarte puţin o descoperim şi o folosim înţelept.
Crede-mă. În fond nu sunt decât reflexia ta.
Bine, nu chiar o reflexie.
Eu nu am riduri.
Nu sunt riduri.
- Sunt... cute. - Cum doreşti.
- Ce-mi sugerezi să fac? - Îţi sugerez să te măriţi cu un om bogat.
Repede. Pentru că într-o zi mă vei întreba cine-i cea mai frumoasă din regat
şi n-o să-ţi placă răspunsul.
Mă aude cineva?
- E cineva acolo? - Taci din gură, Renbock!
- N-o să te audă nimeni în pădure. - Poate vreun trecător.
Crezi că mai e cineva în pădurile astea nenorocite?
- Ar putea fi. - E degetul tău?
- Nu. Nu mă mai gâdila. - E un mod foarte inteligent...
Nu-mi place să fiu aşa aproape de tine. Ţi-am mai spus asta.
Mă-ntrebam ce-o fi în pădurea asta, dar...
Mi-am ales cel mai îngrozitor tovarăş de drum.
Nu mi-aş fi imaginat aşa ceva!
Avem nevoie de ajutorul dvs, dră.
Am fost prinşi într-o ambuscadă de 7 pitici.
- De nişte giganţi însetaţi de sânge. - Giganţi?
Eram depăşiţi numernic, am luptat vitejeşte, dar au trişat.
Dră, dacă sunteţi amabilă să ne ajutaţi, pe mine şi pe onorabilul prinţ...
Prinţul ruşinii. Sunt un umil cetăţean.
- Îţi ordon să ne eliberezi. - Îmi ordoni?
Dacă refuzi, vei suporta consecinţele.
Numai dacă mă rogi frumos.
Dată fiind situaţia, cred c-o puteţi ruga frumos.
De acord. Unde-mi sunt manierele?
- Te rog. - Asta-i tot ce trebuia să spui.
Mulţumesc. Mulţumesc... Mulţumim frumos.
Nu. Nu. Nu. Nu. Nu. Stai. Stai. Stai. Stai.
Sunteţi teferi? Vă pot ajuta cu ceva?
- Da, dră. - Da. Aşa-i. Gata.
Comentarii pe: www.cutiapandorei.com
Vrei să te ajut cu funia?
Da. Mulţumesc.
Regret că ne-ai văzut într-o ipostază atât de compromiţătoare.
- Noi mergem spre nord. - Eu merg spre sud.
Păcat.
Da, aşa-i.
Cred că e timpul să plecăm.
- S-a întors. Ai văzut? - Nu. Nu cred că-i interesată, Sire.
- Alteţă! - Da.
Iertaţi-mă, Maiestate, dar... aveţi un musafir.
Nu am dispoziţie, Brighton.
E tânăr, chipeş...
şi seminud.
Alteţă, vi-l prezint
pe onorabilul prinţ Alcott de Valencia.
Maiestate.
Iertaţi-ne ţinuta.
Eu şi valetul meu au fost jefuiţi de bandiţi la intrarea în regat.
Bandiţi? Îngrozitor!
E absolut înspăimântător... neted si cu par...
- Ce? - Ce?
Ce?
Nimic.
V-aş putea ruga să-mi daţi ceva de îmbrăcat?
O bluză poate!?
Dacă chiar vrei...
- Brighton. - Brighton...
Maiestate...
Prinţul e sfios şi are nevoie, din păcate, de veşminte.
Desigur, Milady.
- Sfios? - Domnule.
- Aţi dori un anumit stil? - Brighton.
- Un veşmânt simplu. - Un veşmânt simplu va fi.
Valencia spuneai. N-am mai auzit niciodată.
- E vreun sătuc? - Nu, nu, e o ţară, Alteţă.
E o provincie bogată.
Avem multe resurse naturale. Aur, argint, facem comerţ cu mătase...
Nu mai spune...
Trimite invitaţii! Anunţă bucătarul!
Vreau să organizezi un bal cum nu s-a mai văzut în acest regat.
O să-l dăm pe puşti pe spate.
Iertaţi-mă, Maiestate, dar... nu înţeleg.
Brighton, prinţul e bogat şi puternic ca un taur.
Mă voi mărita cu el, iar problemele mele financiare se vor rezolva.
Partea asta o înţeleg.
Ceea ce nu înţeleg este cum o să plătiţi petrecerea.
Mă doare să vă spun asta, dar sunteţi falită, regina mea.
Atunci du-te şi încasează mai multe taxe.
Maiestate, nu ştiu când aţi fost ultima oară în oraş,
dar oamenii mor de foame.
N-ai pic de imaginaţie?
Spune-le ţăranilor că pâinea înseamnă carne.
Că puţinul înseamnă mai mult.
Oamenilor simpli le plac metaforele bune.
Pâinea înseamnă carne.
Scuzaţi-mă... aveţi ceva de mâncare?
Ce s-a întâmplat cu voi?
Când am venit în vizită cu tata era un loc minunat.
Oamenii cântau şi dansau tot timpul.
Trebuie să fi fost cu mulţi ani în urmă.
- Alte taxe? - Bun, ştii să citeşti.
- Ai grijă să fie strânse la timp. - Ce face cu banii noştri?
- Vă protejează. - De ce anume?
Trebuie să vă amintesc de atacurile brutale pe care le-am suferit?
- Vorbeşte despre... - Fiară!
Da, răul sălăşluieşte în pădurile întunecate,
mai hidos decât v-aţi putea imagina vreodată.
Singurul motiv pentru care nu s-a îndopat cu voi toţi
se datorează strângătorilor de taxe, care muncesc din greu.
Mă întorc mâine după bani.
Te întorci cât mai repede posibil şi aduci cu tine un pluton de garzi.
Uitaţi-vă cum m-a îmbrăcat, Sire. Ca pe un profiterol roz.
- Să mai aduci şi haine, aur şi o armată. - Haine?
De ce, nu vă plac gusturile reginei în privinţa modei masculine?
- Ai auzit ceva din ce ţi-am spus? - Da. Soldaţi, aur, haine.
- Da. - Da.
- Bun. - Numai dacă mă rugaţi frumos.
- Te rog, Renbock. - Sire, vă implor să vă întoarceţi cu mine.
Regina asta... radiază nebunie.
Ştii că toate femeile înnebunesc când e un prinţ prin preajmă.
Ba nu. Există nebunia inspirată de a fi în aceeaşi încăpere cu un prinţ
şi mai e şi nebunia de modă veche, tradiţionala demenţă.
Cred că-i dilie.
Călătorie plăcută, Renbock!
Mă rog ca la întoarcere să porţi proprii pantaloni.
Mă voi ruga pentru acelaşi lucru şi pentru dvs, Sire.
Drum bun!
Bucătăreasă Margaret! Bucătăreasă Margaret!
Margaret, e mai cumplit decât ţi-ai putea imagina!
- Ai văzut oraşul? - Da, e îngrozitor.
Regina a distrus toate lucrurile în care tatăl meu credea.
Duceţi-vă.
Îi taxează în timp ce vorbim, deşi nu mai au nimic.
Face asta ca să-şi plătească petrecerile somptuoase.
Dă o petrecere şi în seara asta. Pentru un prinţ.
- E un prinţ aici? - Alba ca Zapada...
Se spune că are o armată.
Poate ne-ar putea ajuta.
Dacă într-adevăr are o armată, ne-ar putea ajuta să recuperăm regatul.
Dumnezeule! Ce mai zi au avut unii!
Dar vei avea o noapte şi mai importantă.
Îţi vei face apariţia la bal.
- Arătaţi fabulos, Maiestate. - Fabulos?
Brighton, nici n-am început să mă pregătesc.
- Nu pot decât să-mi imaginez ce fabulos... - Taci, Brighton.
Cu plăcere.
- Tratamentul e gata. - Tratamentul?
- Nu e puţin exagerat? - Nu există aşa ceva.
Încearcă să nu-ţi facă prea mare plăcere, bucătăreaso.
Mă voi strădui.
Ciupituri, muşcături ciupituri, muşcături...
Aşa trebuie. Aşa trebuie.
Întotdeauna e partea cea mai cumplită.
Simt că zâmbeşti.
Maiestatea Sa, Regina!
Alteţa Sa Regală, Prinţul de Valencia!
Folclor? Iepurele nu e de niciun folos. Şiretlicurile şi viclenia lui
sunt doar pentru a-şi depăşi teama.
Sau, poate că preferaţi ca musafirii
să nu se simtă în largul lor, ci uşor stingheri.
Şi chipeş, şi inteligent. Ce derutant!
La locurile de dans.
- Tu? - Tu!
- Eşti aici? - Da, sunt, dar...
Tu eşti prinţul?
Scuză-mă, văzându-te în această rochie, mi-am pierdut cuvintele.
Bine că nu ţi-ai pierdut pantalonii.
Adică... atunci când te-am văzut prima dată, nu purtai pantaloni.
- Da. - Măcar acum eşti îmbrăcat.
Ca un iepuraş.
Scuze. Se pare că-i un iepure.
Ceva legat de şiretlicuri, duşmani şi... viclenie.
- Bine. - Par idiot.
Da, puţin.
- Şi ce faci... - Ce fac la palat?
Aici locuiesc. De ceva vreme chiar.
- Sunt prinţesă. - Poftim?
- Nu mi-ai spus asta. - Nici tu nu mi-ai spus că eşti prinţ.
Mi-era teamă să nu fiu ridicol.
Spuse omul cu pălărie cu urechi de iepure.
- N-ar trebui să schimbăm perechile? - Ba cred că da.
- Scuză-mă! Îmi pare foarte rău. - Nu, nu, nu. Nu-i nimic.
- Iartă-mă. - Nu, nu, nu. Tu să mă ierţi.
Adevărul este că n-am venit aici doar ca să dansez în seara asta.
- Am nevoie de ajutorul tău. - Cere-mi orice.
Sunt la dispoziţia ta.
E vorba despre regină.
De când a murit tatăl meu, terorizează poporul şi distruge regatul.
Speram că un prinţ cu inimă mare, aşa cum eşti dumneata, m-ar putea ajuta.
Trebuie să plec.
- Brighton. - Imediat.
Domnule...
Creatură meschină, de ce vorbeai cu prinţul meu?
- Prinţul tău? - Şi de unde ai rochia asta?
Vrei să vorbim despre rochia mea sau despre ce i-ai făcut satului?
Bravo ţie, Albă ca Zăpada!
Cineva şi-a luat pastilele pentru încredere!
Fă-o din nou. Repetă încă o dată. Haide.
Nu eşti amuzantă. Brighton, spune tu.
- Vrei să vorbim despre rochia mea... - Spune-o din nou!
Mai iritat, mai furios!
Vrei să vorbim despre rochia mea sau despre ce i-ai făcut satului?
- Amândoi sunteţi enervanţi. - Am fost acolo.
- Am văzut ce le-ai făcut oamenilor. - Ai ieşit din castel?
Albă ca Zăpada a încălcat toate regulile astăzi...
- Meriţi o pedeapsă pentru asta. - După legile cui?
Nu meriţi să domneşti aşa cum o faci.
Practic eu sunt conducătoarea de drept a regatului.
Probabil că nu e cel mai bun lucru pe care-l puteai spune.
- Vreau să fie omorâtă. - Omorâtă?
- Maiestate, nu e o decizie pripită? - E o ameninţare pentru orice.
Du-o în pădure şi dă-o de mâncare fiarelor.
E din cauza rochiei?
- Continuă să mergi. - Dă-mi drumul!
Jur că n-o să mă mai vezi niciodată!
Crezi că vreau să fac asta? Ţi-ai făcut-o cu mâna ta!
N-ar fi trebuit să eclipsezi regina. Acum plătim amândoi pentru asta.
Stai.
- Brighton, te rog... - Întoarce-te.
Te rog... Brighton, mi-e frică.
- Nu vreau să mor ca tatăl meu. - Tatăl tău era un om bun.
Întotdeauna a fost amabil cu mine.
O să-ţi dau un mic sfat în schimb.
Fugi. Fugi cât poţi de repede şi cât mai departe cu putinţă.
Fugi.
- Uite aşa. Fugi! - Brighton.
Fugi!
Trebuie să inventez ceva. N-o să mă creadă.
Brighton.
- Brighton! - Sosesc! Sosesc...
- Maiestate... - Ai rezolvat?
Precum aţi poruncit.
- Ficatul ei, rinichii, splina... - Dezgustător.
- Şi alte câteva rămăşiţe... - Recunosc.
Sunt impresionată.
Nu eşti chiar atât de jalnic şi inutil cum am crezut mereu.
E cel mai frumos lucru pe care mi l-aţi spus vreodată.
Mă simt incredibil! Mult mai uşurată!
Mă bucur să vă văd bine dispusă.
Da. Trebuie să anunţăm tragedia, nu? Chestiile uzuale...
Secerată în floarea vieţii, o pierdere enormă, fluturăm steguleţe în bernă.
Fluturăm steguleţe în tot regatul sau doar la palat?
E prea mare deranjul. Dă-le-ncolo de steaguri.
Rămăşiţele ei. Şi pumnalul tău.
- Noptică bună! - Noptică bună!
Somn uşor, şapte purici pe-un picior!
Glorie!
S-a trezit.
- Cine sunteţi? - Noi punem întrebările aici.
- Cine eşti? - Mă numesc Albă ca Zăpada.
- Albă ca Zăpada? - Nu se poate.
- Albă ca Zăpada e cazută în dizgraţie. - Da, o ţin încuiată în turn.
- Poate e o altă Albă ca Zăpada. - Ce?
Nu e un nume prea comun.
Dacă tu eşti Albă ca Zăpada, atunci...
- Cine e tatăl tău? - Regele.
Ea e Albă ca Zăpada, aţi văzut?
Eu spun să n-avem încredere în cineva de peste 1,20 m.
Da.
S-o târâm înapoi în pădure şi ne prefacem că n-am văzut nimic.
- Nu! Nebunilor, e prinţesă. - Înseamnă că e valoroasă.
- Putem cere o răscumpărare. - Ne-am putea umple de aur!
Poate c-ar trebui să încercăm s-o cunoaştem mai întâi.
Nu veţi primi aur în schimbul meu.
Mă vor moartă.
Regina m-a trimis aici să mă omoare fiarele.
- De ce ar vrea regina să mori? - Pentru că e rea.
- E malefică. - E o adevărată vrăjitoare.
Vă amintiţi de...
Scuze. Avem o întâlnire.
- E timpul ca fata să-şi ia tălpăşiţa. - Staţi. Nu mă puteţi alunga.
- Nu am unde să mă duc. - Dacă regina te găseşte aici,
ne omoară şi pe noi.
Nu vă cer să mă primiţi decât o noapte.
Vă rog...
Adunarea!
Bine, băieţi, să vă aud.
Toţi cei de acord ca fata să rămână, să spună "da".
Da.
- Împotrivă? - Eu.
- Ghinion, Alteţă. - Îmi pare rău, Albă ca Zăpada.
Votul trebuia să fie unanim.
O noapte.
Mulţumesc.
- Haideţi, băieţi, ne cheamă datoria! - Staţi!
- Nu ştiu cum vă cheamă. - Eu sunt Butcher.
- Will Grimm. - Half Pint.
Napoleon.
Grub.
- Chuck. - Poţi să-i spui Chuckles ~hlizitul~.
Concentraţi-vă. Gata cu cearta.
Poate ar trebui să rămân cu ea. Cred c-ar avea nevoie de un...
Ba nu.
Eu sunt Wolf ~lupul~.
- Băieţi... mie-mi place de ea. - Da, şi mie.
Va aduce o notă de feminitate.
Dacă mă-ntrebaţi pe mine, va aduce gărzile reginei.
- Credeţi că are iubit? - Da. Pe mine.
Albă ca Zăpada a murit.
Unele dintre marile enigme ale Domnului sunt planurile Lui
- pentru fiecare dintre noi. - Poţi pleca.
Albă ca Zăpada a trăit şi a murit. Dumnezeu s-o odihnească în pace. Amin.
Se va servi un bufet la ora 14:00.
Dle magistrat, am venit după taxe.
Oamenii nu mai pot îndura situaţia prea mult timp.
Chiar vrei să te cerţi pentru bani în această zi de doliu?
Ce ciudat!
- Ce avem noi aici? - Eu zic că-i nobil.
- Eşti nobil? - Nu sunt nobil, sunt un umil servitor.
Te plimbai cu sania reginei.
- Ba nu, e închiriată. - Porţi straie de nobil.
Vechiturile astea?
Băieţi, ar trebui să ieşiţi mai des din pădure.
Ce ai în desaga aia frumoasă?
- Prânzul meu. - Ce infam! Drept cine ne iei?
Băieţi, cloşca cu puii de aur!
Dă-o-ncoace! Banii aceştia sunt ai reginei!
Nu-i cheltuiţi pe toţi în acelaşi loc.
Nimic nu se compară c-o zi cinstită de lucru.
Merita munca.
Bun venit acasă!
- Miel, morcovi, tocăniţă. - Eu zic s-o păstrăm.
Sigur c-o păstrăm.
Frate!
- Mulţumim. - Cu plăcere.
Incredibil!
De ce aveţi uniformele gărzilor de la palat?
- Le-am primit de la serviciu. - Ce serviciu aveţi?
- Suntem... renegaţi. - Rebeli.
- Tâlhari! - Aşa este.
Vindem aurul reginei!
- Aţi pătruns în palat? - Nu, i l-am furat în afara satului.
- Deci aţi furat aurul oamenilor, de fapt. - Nu chiar.
Ba chiar aşa.
Sunt banii oamenilor. E îngrozitor! Au nevoie de ei.
- Trebuie să-i daţi înapoi. - Am muncit din greu pentru acei bani.
- Furtul nu e muncă! - Ba sigur că e muncă!
- E greu! - L-am furat, tre' să-l vindem.
Asta-i muncă.
Îmi pare rău că v-aţi zgâriat puţin.
- Dar oamenii au nevoie de acei bani. - Ne urăsc.
- Nu poate fi adevărat. - Ba este. Ne dispreţuiesc.
Cu ani în urmă, când regina i-a alungat pe cei indezirabili,
nu ne-a luat nimeni apărarea.
Ea a spus...
Alungaţi-i pe toti cei urâţi.
Aţi fost nedreptăţiţi de regină.
Nimeni nu înţelege asta mai bine decât mine.
E nedrept, dar la fel e şi furtul de la familiile nevinovate.
- N-am fost mereu hoţi. - Eram corecţi.
- Aveam locuri de muncă adevărate. - Eu eram profesor.
- Eu eram măcelar. - Eu aveam un local.
- Erau meserii cinstite. - Oneste.
Eu eram aproape onest. Furam un pic...
- Un pic? - E o afacere cu bani în numerar.
- Şi asta-i o scuză? - Toată lumea face asta.
- Da, cum să nu? - Eu n-am făcut-o.
- Nici eu. - Ţi-ai lăsat amprentele pe furt.
- Ba nu! - Ba da! Şi trişezi la poker!
- Eu câştig la poker. - Trişezi la poker?
Linişte!
Unde-i aurul?
Mişcaţi-vă!
- Hai, hai, hai! Lăsaţi uneltele! - Haideţi!
Bine că e în rochia aia, altfel n-o mai prindeam!
Prieteni, ni s-au înapoiat banii!
Ne-au fost aduşi înapoi de către...
Urcă aici, dră, şi spune-ne cum te numeşti.
- Eu sunt... - Aşteptaţi o secundă!
- Sunt cu oamenii de acolo! - Mişcă-te!
Oamenii aceia... ei sunt cei care... v-au recuperat aurul.
Regina le-a spus că sunt indezirabili, dar a minţit.
Aceşti... oameni viteji sunt adevăraţii eroi.
Plini de curaj, au oprit caravana reginei
şi v-au recuperat aurul.
Ei sunt cei care vă merită mulţumirile.
- Îţi place prepeliţa? - Da, Alteţă. Pare delicioasă.
Abia te auzeam de acolo.
Toată lumea a remarcat ce dansator minunat ai fost aseară.
Mulţumesc, Alteţă. Am o întrebare despre seara trecută.
Era o fată acolo... cu părul negru, foarte frumoasă.
- Frumoasă? - Da.
Cred că e cea mai frumoasă fată pe care am văzut-o în viaţa mea.
- O viaţă înseamnă foarte mult timp. - Nu, simt asta cu toată inima.
Cred că e cea mai frumoasă fată din întreaga lume.
Sunt de acord că nu suntem de acord. S-o lăsăm aşa.
O cunoaşteţi? Are pielea ivorie, părul negru...
Părul ei nu e negru, e tuciuriu.
Are 18 ani, iar pielea ei n-a stat niciodată la soare,
deci bineînţeles că arată bine.
Voiam să spun că fata la care te referi se numeşte Albă ca Zăpada.
Albă ca Zăpada?
Recunosc că numele i se potriveşte perfect.
E un caz foarte nefericit. Copila n-a fost mereu nebună...
Scuzaţi-mă, vorbiţi despre ea la timpul trecut?
Da. Ce insensibil din partea mea. A murit.
A murit?
- Cum? - Noaptea trecută, în pădure.
- Pădurea e un loc periculos. - E îngrozitor.
- Ai nevoie de o clipă? - Da, mulţumesc. Trebuie să asimilez.
Prinţ Alcott, am o propunere pentru tine.
Suntem amândoi singuri, adulţi, de vârstă apropiată...
- Nu cred c-avem aceeaşi vârstă. - Am spus apropiată.
Ideea e că timpul nu stă în loc pentru niciunul dintre noi.
Suntem oameni cu posibilităţi. Vrei să-mi faci onoarea de a-mi fi...
O clipă, vă rog!
Ce?
Scuzaţi-mi apariţia, Alteţă, dar s-a întâmplat ceva neprevăzut.
- Taxele regale au fost furate. - Furate? De cine?
- De bandiţi! - De bandiţi?
Da, de bandiţi.
- Foarte intimidanţi. - Nu mai suport.
Ajunge cu tâlharii ăştia laşi!
Dreptatea trebuie să triumfe!
Stai. Aşteaptă!
"Mulţumesc", Brighton.
Uite atât de aproape eram!
- Adio înţelegere. Ne-a furat banii. - Dar acum, lumea ne îndrăgeşte.
Poţi să rămâi.
Dar avem câteva condiţii.
Dacă vei locui cu noi, trebuie să fii una dintre noi.
Trebuie să fiu pitică?
Nu. Trebuie să fii hoaţă.
Credeam c-am fost clară în privinţa părerii pe care o am despre furt.
- Şi dacă ai fura de la regină? - Tu însăţi ai spus că-i rea.
- Cineva trebuie s-o oprească. - De ce să n-o opreşti tu?
De ce să n-o oprim noi?
- Adică... noi. - De data asta am şi eu condiţii.
Indiferent ce furăm, înapoiem oamenilor.
- Cu excepţia unui mic comision. - Butcher!
Bine... Dar ea nu ştie nimic despre furt.
O vom învăţa noi.
O vom învăţa să creadă.
Lumea crede că nu poţi fi înalt dacă eşti scund.
Că nu poţi fi puternic dacă chiar nu eşti.
Slăbiciunea e slăbiciune numai dacă tu o consideri astfel.
Niciodată, sub nicio formă, să nu renunţi la înălţime.
Aceea.
Înainte de a scoate sabia, trebuie să-ţi impresionezi inamicul.
Trebuie să înţeleagă după modul în care arăţi,
că lupta e pe jumătate câştigată.
Lumea te consideră drăguţă. Nu se aşteaptă să joci murdar.
Foloseşte asta în avantajul tău.
Concentrează-te.
Arma nu e singurul tău prieten.
Îmi pare rău.
Şi mediul înconjurător poate fi un aliat.
Inşelăciunea pe câmpul de luptă nu e doar o opţiune.
Ce drăgălaşă eşti când te înfurii!
Pauzele de respiro pot face diferenţa dintre victorie şi înfrângere.
Îmi pare rău.
Dar ai meritat-o.
Aici a avut loc ambuscada data trecută. Fiţi cu ochii în patru.
Scuze, mă dau din calea voastră într-o clipă.
- Dnă, vă pot ajuta cu ceva? - Iertaţi-mă, dle, totul este în regulă.
Durează doar o...
- Tu eşti! - Tu eşti...
- Credeam c-ai murit. - Eram cât pe ce.
Daţi-ne lucrurile de valoare!
Stai în spatele meu. Vei fi în siguranţă.
Aşa.
- Eşti de partea bandiţilor? - Eşti de partea reginei.
- Eşti o trădătoare. - Iar tu eşti un nesimţit.
Gata, ajunge. Încetează odată.
- N-o să mă lupt cu tine. - De ce nu?
Pentru că eşti fată. Nu mă lupt cu fetele.
Poate c-o să mă răzgândesc.
- Doar spunea regina că eşti nebună. - A spus şi că sunt moartă.
Ai grijă la copac!
Regina te păcăleşte şi te manipulează.
Este absurd.
Lucrurile ar merge bine dacă tu şi prietenii tăi n-aţi mai fura.
Să mergem la o plimbare!
Tu...
O ajutăm?
Mă bucur că eşti teafără.
Se descurcă binişor şi singură.
Dacă nu încercai să mă înjunghii, aş fi fost tentat să te sărut.
Cred c-ar trebui să mai încerc.
- Îţi aminteşti asta? - Da. Asta ţi-o aminteşti?
- Te rog să mă ierţi. - Ba nu. Tu să mă ierţi.
- "Ai fost mai bun." - "Şi tu la fel."
Las-o jos. Am încheiat lupta.
Nu te-ai învăţat minte după cât te-am plesnit?
Arunci ca o fată.
De ce trebuie să fii atât de al naibii de drăguţ?
Poftim?
Măi să fie, Prinţe Alcott.
Trebuie să încetăm să ne mai întâlnim în asemenea condiţii.
Am fost prinşi într-o ambuscadă. Bandiţii ne-au luat prin surprindere.
Aţi plecat în pădure să-i prindeţi pe bandiţi,
şi totuşi, bandiţii v-au luat prin surprindere?
Trebuie să recunosc că eram mai puţin pregătiţi.
Liderul lor era extrem de nemilos şi viclean.
- Ea era... - Ea?
- Liderul bandiţilor e o ea? - Liderul bandiţilor e Albă ca Zăpada.
Imposibil, dle. Albă ca Zăpada a murit.
Poate era cineva care semăna cu Albă ca Zăpada.
Categoric era Albă ca Zăpada.
Eraţi în pădure, era întuneric...
Cred c-ar trebui ca măcar să luăm în considerare posibilitatea
de a fi fost cineva care semăna foarte mult cu răposata Albă ca Zăpada.
- Ce surpriză nostimă. - Sunt de acord că nu suntem de acord.
- Mi-ai spus că a murit. - El a spus că a murit.
- Mai bine muream eu. - Ai spus şi că e nebună.
Este nebună.
Dar nu la fel de nebună ca mine, în orice caz.
Deci e nebună sau moartă?
Mie-mi părea sănătoasă la cap când ea şi banda ei de pitici...
Pitici? Parcă spuneai că-s giganţi.
Sunt...
Pitici giganţi.
Sunt mari.
Dar uneori sunt mici.
- Mă simt înşelată. - Ba nu. Eu sunt cel înşelat.
Eu mă simt...
Pentru Dumnezeu, să-i dea cineva o cămaşă, să mă pot concentra.
Nu tu, Brighton. Nu tu.
Nu ştiu dacă am fost păcălit de tine sau de Albă ca Zăpada.
Şirul evenimentelor mi se pare extrem de derutant.
Derutant?
Un cuvânt bun, un cuvânt potrivit pentru această situaţie.
În anii ce vor urma, când lumea o să-şi explice cuvântul "derutant",
vor da ca exemplu această după-amiază, când lumea a aflat că o fată moartă
trăia şi conducea o bandă de pitici giganţi.
Şi ce zi frumoasă aveam!
Ce?
Oglindă oglinjoară...
Chiar trăieşte?
Voiam să-ţi spun, dar mi s-a părut mai distractiv să te las să afli singură.
Nu înţeleg!
Brighton a spus c-a dat-o da mâncare fiarelor.
Brighton a fost prins în mrejele ei, la fel ca toţi ceilalţi.
- Am nevoie de magia ta! - Folosirea magiei are un preţ.
Care-i preţul despre care tot vorbeşti? Chiar trebuie să fii aşa enigmatică?
- Vreau să moară! - Ai o fixaţie.
Trebuie să fac ceva în privinţa prinţului.
Uită-l pe prinţ. Poate că baronul e mai adecvat.
Ba nu. Vreau să mă mărit cu prinţul.
Inima lui tânjeşte după Albă ca Zăpada.
Foloseşte Poţiunea Iubirii, ca mai-nainte.
Cea pe care i-am servit-o şi tatălui ei.
Ai consumat-o pe toată. Ai folosit-o prea mult.
- Vreau să moară şi Brighton. - Nu reacţiona exagerat.
Dacă-l omori pe Brighton, rămâi fără executantul care-ţi pupă pantofii.
Ai dreptate.
Dar trebuie să-l pedepsesc pentru că m-a minţit.
Fă-i ceva îngrozitor! Foloseşte-ţi magia!
Vei plăti preţul...
Da, ştiu, voi plăti preţul pentru folosirea magiei. Am înţeles.
Pedepseşte-l odată!
Intră.
Doreaţi să mă vedeţi, Alteţă?
- În semn de pace. - Mulţumesc, Alteţă. Nu prea mi-e sete.
Pentru că...
eşti un bărbat îndrăgostit.
E aşa evident?
Eu te iert.
Nu înţeleg, Maiestate. Chiar nu...
Am întâlnit-o în pădure şi părea atât de bună,
iar apoi, la bal, era adorabilă şi fermecătoare...
Perfectă... pe cuvânt...
- Iar astăzi... - Şi-a dat arama pe faţă.
Albă ca Zăpadă e o fată foarte rebelă.
Unii ar spune că e chiar greu de strunit.
Dragostea mereu e aşa...
Credeam că-mi găsisem bărbatul ideal până când...
i-a fost îngenunchiată mândria.
Ai dreptate. Trebuie să-l onorăm pe răposatul rege.
- Trebuie... - Eroul dispărut trebuie comemorat.
Trebuie.
- Nu. Auriul e culoarea mea norocoasă. - Desigur.
Ce faci?
Stăpână!
Dă-te de pe mine! Dă-te jos! Stai!
Dragoste... de căţeluş?
Dragoste de căţeluş.
Ce să fac cu un căţel?
Ce-o să ne mai distrăm! Poţi să mă scoţi la plimbare!
Poţi să arunci beţe. Ţi le voi aduce înapoi.
- Poţi să mă gâdili pe burtică. - Eşti pe lângă subiect.
- Tot ce vreau e să te însori cu mine. - Da. Mă însor.
Asta voi face. Mă voi însura cu tine.
Pentru că te iubesc.
Te iubesc până la marginea pământului.
Te iubesc până în capătul celor şapte mări.
Da! Da! Eşti stăpâna mea!
Încetează!
Prinde!
Prinde-o!
Du-te după ea!
Du-te şi adu-o!
Există argumente pro şi contra.
Savuraţi momentul!
- Cine a pus copacul acela acolo? - Doamne...
Băieţi, n-o să vă vină să credeţi ce-am auzit la han.
- Ce? - Ce?
- Regina se mărită. - Cum? Din nou?
- Nu-i bine. - Ce au în meniu?
- Cu cine se mărită, cu baronul? - Nu.
Se mărită cu un prinţ.
- De ce ar face asta? - De ce ţi-ar păsa?
Îmi dă cineva cartofii, vă rog?
Când are loc nunta?
Mâine, la lac.
Cartofii, vă rog...
Ce?
E o ceremonie privată.
- Ce-a fost asta? - Idiotule! Nu vezi că-l iubeşte?
Îl iubeşte? Încerca să-l ucidă azi.
- Exact. Ce crezi că-nseamnă iubirea? - Iubirea e când îţi dă cineva cartofii.
Te iubesc, Grub.
- Voiam să-l nimeresc pe el. - Ai ţintit bine.
Îmi dă cineva cartofii?
- N-ar trebui să se ducă cineva după ea? - Nu. E fată.
- Aşa plâng fetele, nu e mare lucru. - Nu mă mir că l-a părăsit soţia.
- Mai ţii minte când... - Ai grijă ce spui!
Vreau să moară.
- Dă-mi tot ce ai! - Vreau să moară!
- E magie neagră! - Băieţi...
Băieţi!
Te-am prins!
În spatele tău!
Intraţi în casă! Mişcaţi-vă! Mişcaţi-vă!
- Îl fac bucăţi! - Ai grijă!
Nu, Butcher!
Butcher!
Hai! Hai! Hai!
Chemaţi ajutoare!
- Butcher! - N-am nimic! N-am nimic!
Ascundeţi-vă!
Împrăştierea!
Repede! Repede! Intră!
Închide după tine!
Dă-te mai încolo! Dă-te mai încolo!
Trebuie să ripostăm!
Marionete!
Butcher!
Sunteţi teferi?
Ce face?
Aşa e obiceiul în Valencia?
Trebuie...
să arăt...
glorioasă!
Pentru toată lumea este o ocazie specială.
Cât de specială poate fi? V-aţi măritat de 5 ori.
Taci din gură!
Încape-mă! Încape-mă!
Eram gândac.
A fost un coşmar.
Eram crocant şi mic şi îmi era frică de expunerea la lumină.
Toată lumea încerca să mă calce!
Iar apoi s-a întâmplat ceva ciudat.
O lăcustă a profitat de mine.
Fascinant, dar e ziua nunţii mele. Nu ne interesează aventurile tale.
- Încheie-mă. - Dar am fost...
Încheie-mă.
Dă-te din calea mea, bucătăreaso.
Ştiam eu că port aceeaşi măsură! Dezleagă-mă.
E timpul să devin "bazată". Adică bogată.
Aduceţi sania.
Băieţi, treziţi-vă.
Treziţi-vă!
Băieţi, treziţi-vă!
- Zăpada a dispărut. - Ce?
Ai căutat-o în bucătărie?
Probabil a plecat în timp ce noi dormeam.
Imposibil. Nu ne-ar părăsi pur şi simplu.
- Ne-a pregătit micul dejun? - Nu, dar... a lăsat un bilet.
Dă-mi-l să-l văd.
Dragă Butcher, Napoleon, Grub, Half Pine, Wolf, Chuck şi Grimm.
Îmi pare foarte rău că plec.
Îmi sunteţi toţi foarte dragi...
Toţi?
Ne iubeşte pe toţi?
Citeşte mai departe.
Îmi sunteţi toţi foarte dragi,
dar mi-am dat seama
că prezenţa mea vă dăunează.
Credeam că sunt suficient de puternică să pot face asta, dar nu sunt.
Nu sunt ca tatăl meu, oricât de mult mi-aş dori asta.
Nu sunt un lider.
Voi pleca undeva departe, unde să fiu în siguranţă, fără regină.
Dar voi preţui întotdeauna timpul pe care l-am petrecut împreună.
Cu drag, Albă ca Zăpada.
V-am lăsat un teanc de clătite pe aragaz.
Nu vreau clătite, o vreau pe Albă ca Zăpada.
Bine.
Haideţi să vedem ce opţiuni avem şi să supunem la vot.
Nu.
Fără adunare şi fără vot.
Plecăm după ea imediat.
Haideţi, băieţi! N-are cum să fi ajuns prea departe.
Wolf, prinde-i urma.
Albă ca Zăpada...
- Albă ca Zăpada! - Trebuia să mă lăsaţi să plec.
Nu. Nu ne părăsi.
Nu poţi renunţa acum. Cum rămâne cu prinţul?
- Iubeşte pe altcineva. - Are dreptate. Chiar aşa este.
- Imposibil. - N-am avut nicio şansă cu prinţul.
La fel cum n-am avut niciodată vreo şansă împotriva reginei.
Albă ca Zăada, nu ne-ai ignorat pentru că oamenii erau răi cu noi.
Dar încă mai putem fura, cât timp nu facem niciun rău.
- Nu asta a spus. - Era o licenţă poetică.
Albă ca Zăpada, ai luat 7 tâlhari pitici, care nu credeau că au altă opţiune în viaţă
şi le-ai oferit o alternativă.
Ai fost suficient de puternică pentru a face asta.
- Noi nu vedem o fetiţă când te privm. - Vedem o prinţesă.
- Şi un lider. - Liderul nostru.
- Regatul tău are nevoie de tine. - Eu am nevoie de tine.
Adică... noi avem nevoie de tine.
Cine are chef să strice o nuntă?
Da!
Bună!
Mă bucur să te văd.
- Chiar întrebam de tine. - Abia am vorbit cu verişorul tău.
E acolo.
Scuzaţi-mă!
- Acesta este un jaf. - Daţi-ne banii.
- Şi hainele. - Nu!
- A cerut hainele? - N-o să-mi faceţi din nou asta!
Indiferent de câte ori aş face asta,
tot aş avea emoţii în ziua nunţii mele.
- Ce-i cu regatul acesta? - E scandalos.
- Jignitor! - Maiestate!
Dacă nu vă puteţi ocupa de câţiva bandiţi, nu sunteţi demnă de a fi conducătoare.
Nobilimea vrea să plecaţi.
- Scuză-mă, Baron, ai spus... - Să pleci!
Eşti destituită! Revocată din funcţie!
Bine. Poate cineva să-l cheme pe prinţ, vă rog?
- Mă tem că nu se află aici, Maiestate. - Poftim?
- Prinţul a fost răpit. - De cine?
De Albă ca Zăpada.
Dacă vrei să omori pe cineva, trebuie s-o faci cu mâna ta.
Trebuie să mă duceţi înapoi la preţioasa mea regină!
- Gata! Ajunge! - Nu înţelegeţi!
- Tânjesc după nectarul pielii ei... - Nectarul pielii ei?
- Cine vorbeşte în halul ăsta? - Probabil i s-a făcut o vrajă.
O vrajă? Pare stilul reginei.
Ştie cineva cum se rupe o vrajă?
Singura mea durere e absenţa reginei mele.
Poftim, amice.
Mai are cineva vreo idee?
Ştiu! Nu pot să cred că nu ne-am gândit mai devreme la asta.
- Un sărut! - Poftim?
Sărutul din dragoste adevărată poate desface o vrajă.
E cea mai stupidă idee pe care am auzit-o vreodată.
Bine că să-i boxezi urechile a fost o idee genială!
- N-o să sărute pe nimeni! - Cine te-a făcut stăpânul buzelor ei?
E ultimul meu cuvânt!
Băieţi!
Nu aşa îşi imaginează o fată primul sărut...
Dar...
- Cred că merită încercat. - Stai.
E primul tău sărut?
- Putem face ceva mai bun. - Napoleon!
E primul ei sărut! Nu mă contraziceţi în chestiunea asta!
Te rog, nu face asta...
Nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu...
Nu te aşeza. Nu te aşeza.
Închide ochii.
Nu pot.
Am nevoie de puţină intimitate.
Vă rog.
- Hai, mă... - Înţeleg...
Nu voiam aşa, dar nu-i nimic.
Întoarce-te la mine.
Te rog...
- Crezi că îi face plăcere? - Da, aşa cred.
- Mare? - Da.
Regina...
V-am spus că n-o să meargă!
Sunt singurul care ştie ce se întâmplă.
Nu înseamnă nimic prin comparaţie cu tine.
Buzele tale au gust de căpşuni.
Ce ai făcut?
Vi-l puteţi imagina pe prinţ căsătorit cu regina pentru restul vieţii?
Staţi aşa. Cum adică să fiu căsătorit cu regina pentru restul vieţii?
- Nici nu-mi place regina. - Este adevărat. Erai sub vraja ei.
Ba chiar tânjeai după nectarul pielii ei.
"Nu mă înţelegeţi! Tânjesc după nectarul pielii ei!"
Ce bizar...
Mulţumesc că m-aţi salvat!
Cred că atunci când ne-am întâlnit v-am făcut copii
şi în multe alte feluri răutăcioase.
Am greşit. Îmi cer scuze.
Nu-i nimic. Nici tu nu eşti cretin, cum te credeam.
Butcher!
Mereu e aşa?
Fiara!
Nu vine niciodată în partea asta de pădure.
A venit după mine.
Domnilor, nu există luptători mai buni pe care să-i conduc în luptă.
- Da! - Dar e lupta mea.
- Ce? S-a dus cumva... - A încuiat uşa.
Albă ca Zăpada! Descuie uşa!
Cât timp am stat închisă în castel, am citit foarte mult.
Am citit o mulţime de poveşti în care prinţii salvau prinţesele la final.
Descuie uşa. Descuie uşa, Albă ca Zăpada.
- Cred că e timpul să schimbăm acel final. - Ba nu, ai făcut tot ce-ai putut.
Lasă-mă să te salvez! Descuie uşa!
Descuie uşa, Albă ca Zăpada!
A fost un prim sărut perfect.
Albă ca Zăpada... Albă ca Zăpada!
Descuie! Albă ca zăpada!
Albă ca Zăpada! Descuie uşa, Albă ca Zăpada!
Înapoi! Înapoi!
Dacă pe mine mă cauţi, sunt aici!
Da! Da...
Tu?
- Ce cauţi aici? - Iau o gură de aer proaspăt.
Îmi limpezesc gândurile...
Nu ştiu dacă ai auzit, dar... mi s-a furat mirele!
- Nu ţi-e frică de fiară? - Face orice vreau.
I-ai spus să-mi sfâşie tatăl?
Scumpete...
De data asta va fi uşor.
Sunt mai puternică decât crezi.
Mori odată, Albă ca Zăpada.
Ce tâmplar bun aveţi! Staţi. N-aveţi o cheie?
Idiotule.
- Cred c-am găsit pentru ce să lupt! - Da!
Ne-a încuiat la noi în casă!
Albă ca Zăpada! Albă ca Zăpada!
- Heirup! - Băieţi.
- Heirup! - Băieţi!
Băieţi!
Ştiţi că avem una de rezervă, nu?
Tu? Ce cauţi aici?
Mă gândeam că dacă e să mor, măcar să mor pentru cea pe care o iubesc.
Du-te. Fugi!
Jos!
Nu! Nu!
- Pe aici! Pe aici! - Băieţi!
- Să-ncui uşa, băieţi? - Nu!
Luptă-te cu cineva de mărimea ta!
Magia neagră a invadat tărâmul.
Regatul fusese cuprins de o disperare de gheaţă.
Regina realizase că-şi dorea să rămână cea mai frumoasă din lume.
Iar Zăpada trebuia să facă ce ştia ea mai bine.
Zăpada trebuia să cadă.
Trebuie să i-l dăm Albei ca Zăpada. Daţi-i-l Albei ca Zăpada.
Dă-mi-l.
Poftim, Albă ca Zăpada.
Albă ca Zăpada!
Omoară-l!
Ajunge!
Eşti pregătită să afli preţul pentru folosirea magiei?
Cine-i tipul cu coroană?
- Tată? - Albă ca Zăpada.
Trăieşti!
Nu-mi vine să cred că trăieşti!
Nu înţeleg... te-ai făcut mare.
- Erai sub vraja reginei. - Erai o fetiţă.
Ştiu... E o poveste lungă.
Cine sunt aceşti tineri?
E prinţul care şi-a riscat viaţa pentru a ne salva regatul.
Şi... cei mai viteji soldaţi ai săi.
Eşti amabilă. Mulţumesc.
Dar prinţesa e perfect capabilă să se descurce şi singură.
Cu toate acestea, pentru curajul vostru vă vom rămâne veşnic îndatoraţi.
Spuneţi-mi, cum v-aş putea răsplăti?
- Cu aur. - Un festin...
O iubită...
Alteţă, îmi doresc un singur lucru.
Printre privilegiile conferite unui rege,
nu există altul mai mare decât puterea
de a uni doi oameni
prin căsătorie.
Prinţe Alcott, ai găsit regatul în ghearele lăcomiei şi vanităţii,
dar nu i-ai întors spatele, ai intrat în luptă.
Cu toţii îţi datorăm ţie şi bravilor tăi compatrioţi
o mare recunoştinţă.
Albă ca Zăpada, fiica mea,
regatul a avut noroc că în absenţa mea nu ţi-ai pierdut încrederea în tine
şi ai devenit femeia care mereu am ştiut c-o să devii.
În ciuda sorţii potrivnice, i te-ai împotrivit reginei şi ai învins-o,
eliberând definitiv regatul de purtările ei malefice.
Aşadar, prin puterea investită în mine,
de către mine,
vă declar soţ şi soţie.
Poţi săruta mireasa.
Trebuie să te rog frumos?
- Mereu plâng la nunţi. - Şi eu.
Eşti necăsătorită?
Albă ca Zăpada.
Albă ca Zăpada!
- Felicitări! - Mulţumesc.
- Felicitări, draga mea. - Mulţumesc, dle magistrat.
Mi-ai bucura bătrâna inimă dacă ai accepta acest dat umil
în ziua nunţii tale.
- Sunteţi prea bună. - O singură muşcătură...
să-i poarte noroc...
celei mai frumoase din regat.
Vârsta înaintea frumuseţii.
Este important să ştii când eşti învins.
Da...
Deci a fost povestea Albei ca Zăpada până la urmă...
Traducerea şi adaptarea: Kprice
Sync: DISTEL @ www.subs.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro