În Napoli
Unde domneşte dragostea
Când un băiat întâlneşte o fată
Ascultă aici ce-şi spun
Când luna ţi se arată
Ca o pizza mare şi umflată
E dragoste
Când privirile-ţi lucesc
Şi auzi clopoţeii sunând Ting-a-ling-a-ling
Atunci cânţi "Vita bella"
Şi inima-ţi ticăie Tippy-tippy-tay
În ritm de tarantella.
Când stelele au gust De paste şi must
Când dansezi pe ulicioare cu un nor la picioare
Eşti îndrăgostit
Când te plimbi ca în vis
Dar ştii că eşti treaz, domnule
Mă iartă, dar în bătrânul Napoli
Înseamnă dragoste
Norocosule
Arată super.
Al Conti ăla e un geniu.
Eu sunt un geniu.
Dacă esti aşa genial, cum de nu poţi ţine socoteala facturilor?
Al, cum naiba să-ţi calculez impozitele din gunoiul ăsta?
Numere, taxe, bonuri...
O să le fac să arate mai bine ca în realitate.
Sunt un geniu artistic.
Atunci cum naiba ţi-ai pus unt pe cravată?
Dă încoace. Doamne.
Ştii ce? Ascultă. Ştii să faci cafea bună.
Eşti neglijent, dar ştii să faci cafea bună.
Trandafiri roşii.
Foarte romantic.
Tipul care i-a trimis se pricepe.
Tipul care le-a trimis cheltuie o grămadă de bani...
pe chestii care ajung la gunoi.
Mă bucur că nu-i toată lumea ca tine, Loretta.
- Aş da faliment. - Adică cum? Mie îmi plac florile.
Mersi, Carmine.
- Eşti gata? - Bună, Bobo. Cum îţi merge?
- Foarte bine, domnu' Johnny. - O să luăm o salată Ticino.
- Şi eu specialitate de peşte. - Bun.
Nu vrei peşte. În seara asta e cu ulei. Nu merge înainte de avion.
Cred că ai dreptate.
Atunci luăm manicotti.
E mai bine pentru stomac.
dacă mănânci peşte în ulei şi decolezi...
la jumătatea drumului o să fii verde şi-o să-ţi transpire mâinile.
Ce grijă ai de mine.
- Te-ai supărat tare. - Mă plictiseşti.
- Nu pricep. - Nu strica totul.
- Patricia, te rog, nu pleca. - Crezi că sunt o păpuşă vorbitoare?
Vroiam doar să subliniez ceea ce ai spus...
- cum ţi-ai expus aspiraţiile. - Să mă pupi în aspiraţii, profesore!
Foarte inteligent. Culmea inteligenţei.
Ospătar.
- Da? - Ce-ar fi să debarasezi porţia...
şi orice altă urmă a ei şi să-mi aduci o vodcă mare.
Dar desigur.
Un bărbat care nu-şi poate controla femeia e amuzant.
- Era prea tânără pentru el. - Ce se petrece, unchiule Bobo?
- De unde ştii? - Avem un aranjament.
Când o cere, face un semn. Atunci servesc şampania.
Timp de 20 de ani a fost un bun client burlac.
- Cum merge? - Bine, Bobo. Plătim.
Nu, eu...
- Vreau să văd ce-i la desert. - Foarte bine.
- Niciodată nu comanzi desert. - Niciodată e cam mult spus.
Ce-ai păţit?
Câteodata, pielea capului nu e irigată suficient.
- Ia un desert. - N-ar trebui.
- Te măriţi cu mine? - Ce?
- Bobo, du asta de aici. - Desigur, dră. Loretta.
- Mă ceri de nevastă? - Da.
Bine, ştii că am fost măritată şi că mi-a murit soţul...
dar nu ştii că am impresia că sunt ghinionistă.
- Adică cum? - Ne-am căsătorit la Primărie.
- Asta ne-a adus ghinion în căsnicie. - Nu pricep.
Chiar de la început, am pornit-o greşit.
- Ai putea să îngenunchezi? - Pe podea?
Da.
- Ăsta-i un costum bun. - Ştiu asta.
Te-am ajutat să-l alegi. Are două perechi de pantaloni.
Pentru noroc. Când ceri o femeie, trebuie să îngenunchezi.
L-a pus în genunchi. Îi strică costumul.
Tipul ăla se roagă?
- Deci... - Unde-i inelul?
Inelul.
Un inel. Corect.
În locul tău aş fi început direct cu inelul.
- Poţi să foloseşti ghiulul. - Îmi place prea mult.
Când ceri o femeie, trebuie să-i dai un inel de logodnă.
Loretta Castorini Clark...
în genunchi, în faţa tuturor...
vrei să fii soţia mea?
Da, John Anthony Cammareri.
Mă mărit cu tine. Voi fi soţia ta.
- Nota! - Imediat, domnu' Johnny.
Facem şi nunta?
Mama e pe moarte.
După ce se duce, mă întorc şi ne căsătorim.
Cât o mai duce?
O săptămână. Două.
- Nu mai mult. - Hai să stabilim data. Peste o lună e bine?
Chiar trebuie?
Nu stabilim când mă întorc?
Unde? La Primărie? Nu.
Mama e pe moarte.
Vreau o nuntă completă, alfel avem ghinion.
Ca să planificăm o nuntă ca lumea, trebuie stabilită data.
Bine. O lună.
- Începând de azi. - Peste o lună.
- De azi începând. - Mă ocup eu de tot.
Tu nu trebuie decât să apari.
Vino.
- Sună-mă când ajungi. - Te sun de acasă, de la mama.
Tare fericită mă faci.
Vreau să faci ceva, apropo de nuntă.
Vreau să suni la numărul ăsta.
E al unei firme. Întrebi de Ronny.
- Invită-l la nuntă. - Cine e?
- Fratele meu mai mic. - Ai un frate?
N-am vorbit de cinci ani.
Ne-am certat urât.
Vreau să suni şi să-l inviţi la nuntă.
- Faci asta? - Sigur.
Zborul Internaţional 604 spre Roma...
cu legături spre Palermo îmbarcă la Poarta 43.
Trebuie să plec.
Ai biletul?
Uite, ţi-am luat astea, gumă şi dropsuri antituse.
- Guma îţi desfundă urechile. - Da.
Trebuie să plec.
Ultimul anunţ pentru Zborul Internaţional 604 spre Roma.
- Ai pe cineva în avion? - Da, logodnicul.
L-am blestemat. Sora mea e la bord.
L-am blestemat să explodeze...
să ardă şi să se prăbuşească în mare.
Acum 50 de ani mi-a furat iubitul.
Şi azi îmi zice că nici măcar nu l-a iubit...
l-a luat doar ca să-mi arate că e mai tare.
Acum se întoarce în Sicilia.
Am blestemat-o să o înghită Atlanticul!
Nu cred în blesteme.
Nici eu.
- Dl. Johnny, nu? - Da.
Noapte bună. Cheia e înăuntru.
E veche placa.
Ce tot zici? Am văzut cum o priveşti.
- Nu-i bine. - Cum o privesc?
- Ce iei? - Un spumos.
- Deci, cum o privesc? - Ca un lup.
N-ai văzut lup în viaţa ta. Face 11.99$.
Am văzut lupul în toţi ce pe care i-am cunoscut...
şi-l văd şi în tine.
În total 20. Mersi.
- O noapte plăcută. - Şi ţie.
- Ştii ce văd în tine? - Ce?
- Fata cu care m-am însurat. - Termină.
Noapte bună.
Salutare băieţi.
Dragilor, cum vă merge? Ghici ce mi s-a întâmplat azi.
- Salut, frumosule! - Ciao, dragă, ciao. Bună seara.
Hei, cât trebuie să mai aştept?
Veniţi încoace!
- Bună, tati. - Salut.
- Unde-i mama? - În pat.
- Tu nu dormi? - Nu mai am somn.
Prea seamănă a moarte.
Tati, am veşti.
Bun.
- Hai în bucătărie. Iar am început să mă rog
Fă să fie el acela
O, dragă Doamne, trebuie să fie el
Trebuie să fie el
Sau am să mor
Pari obosit, tati.
Ce veşti ai?
Mă mărit.
- Iar? - Da.
Ai mai făcut-o odată. N-a mers.
- Tipul a murit. - Din ce cauză?
- L-a lovit un autobuz. - Nu. Ghinion.
Sunt însurat cu maică-ta de 52 de ani. N-a murit nici unul.
Căsnicia ta a durat doi ani şi-a rezultat un mort.
Să nu te mai măriţi. La tine nu ţine.
- Cine-i individul? - Johnny Cammareri.
Ăsta-i copilăros. Şi de ce nu-mi spune el toate astea?
A plecat în Sicilia. Maică-sa e pe moarte.
Alt ghinion. Nu-mi place faţa lui. Nici buzele.
Când zâmbeşte, nu-i văd dinţii. Ce are de ascuns?
- Când o faci? - Luna viitoare.
- Eu nu vin. - Trebuie să mă duci la altar.
- Nu te-am dus nici prima dată. - Şi am avut ghinion!
Poate dacă mă duceai...
şi mă măritam la biserică, în rochie albă...
nu la Primărie cu străini la uşă...
poate că nu mai aveam atâta ghinion.
Poate.
N-am avut nici petrecere, nici tort, nimic.
Johnny a îngenuncheat şi m-a cerut la "Grand Ticino".
- Serios? - Da.
- Parcă n-ar fi Johnny. - Ei...
- Unde-i inelul? - Uite-l.
Arată aiurea. E un ghiul.
- E un inel de bărbat. - E temporar!
Totul e temporar! Asta nu-i o scuză!
Vii?
Hai să-i spunem maică-tii.
Rose.
Cine a murit?
Nimeni.
- Loretta se mărită. - Iar?
- Da. - Johnny Cammareri.
- Nu-mi place. - Nu te măriţi tu cu el, Cosmo.
- Îl iubeşti? - Nu.
Bun. Dacă-i iubeşti, te scot din minţi...
pentru că ştiu că-şi permit.
- Dar îl placi? - Da.
E un om bun, mamă.
De data asta mă mărit la biserică şi fac petrecere mare.
- Cine plăteşte? - Tati.
Ce?
Tatăl miresei plăteşte.
N-am bani.
- Eşti bogat. Dar eşti zgârcit. - Nu vreau să plătesc nimic.
E datoria ta de părinte să plăteşti nunta.
Nu plătesc nimic.
Înainte nu era zgârcit.
Are impresia că dacă se agaţă de avere n-o să mai moară.
Ce-i făcut e bun făcut
Acum, să nu mă prostesc singură...
O să asculte discul ăla şi n-o să mă atingă când vine la culcare.
Distrează-te de minune
E uşor când eşti şmecher
Uite la moşul ăla. Câţi câini are?
- Să nu-ţi aduci câinii pe peluza mea. - Termină.
Nu face asta. A adormit.
- Doarme. - Uite ce de flori la Foncica.
Fratele meu i-a trimis o floare albastră.
Eu nu văd decât ce-i la mine în casă.
La mine în casă merge rău. Nu ştiu ce să-mi sfătuiesc fiul.
Cred că trebuie să plătească pentru nuntă...
dar e important să nu pară ridicol.
- De ce nu vorbeşti cu el? - Am s-o fac.
Dar trebuie să găsesc momentul potrivit.
Ai văzut ce "bella luna" a fost azi-noapte?
Aaa, da, la luna. La bella luna.
Luna asta împinge femeia către bărbat. Capisci?
La luna tirra la donna verso il uomo.
Avete capito? N-aţi înţeles nimic...
Andiamo. Vieni, vieni. Non tirrare.
Piano, piano, siamo acasa.
Ciao... Disgrazziato...
Andiamo, andiamo.
- Come va? - Bene, bene. Sus, toată lumea e sus.
Ştiu. Veniţi.
- Ciao, bello. - Ciao.
- O să locuiţi aici? - Nu.
- De ce nu? - Tatii nu-i place de Johnny.
Vindem casa.
Am mai fost măritată şi n-aţi vândut-o.
Încă mai trăia bunica.
Chiro nu terminase şcoala. Acum e însurat, s-a mutat în Florida.
Dacă te-ai muta aici cu Johnny şi-ai face un copil...
Mamă, am 37 de ani.
Şi ce-i cu asta?
Pe Chiro l-am făcut după ce am împlinit 37.
Mai bine mai târziu decât niciodată.
Johnny are un apartament mare. Ne mutăm acolo.
deci vindem casa.
Ştii... Vreau să locuiesc aici. Îmi place casa.
Tatii nu-i place de Johnny.
Nu, deloc.
Răspund eu.
Alo?
Da, sunt Loretta Castorini.
Alo, centrala?
- Da. - Da. Eu sunt.
Sun de la căpătâiul mamei mele.
Da, cum a fost zborul?
Foarte drăguţe stewardesele.
- Mama doarme dusă. - Cât trebuie să aştept?
- Nu pot vorbi prea mult. - I-ai spus că te însori?
Nu, nu încă. Aştept momentul când va fi mai împăcată.
Vezi să nu aştepţi până moare.
Mi-ai sunat fratele?
Nu. Regret. Nu încă. Am uitat.
- Rezolvi azi? - Da.
Asigură-te că vine la nuntă.
Cinci ani e cam mult pentru o ceartă între fraţi.
Nimic nu poate înlocui familia.
Văd si eu.
Loretta, eşti acolo?
Îmi pare rău. Rezolv azi.
Ascultă, Johnny.
- Să mă suni după ce-i spui. - În regulă.
Să nu te expui la soare. Ai pălărie. Să o foloseşti.
Am pălăria. Perfect. Pa.
Bine. Pa-pa.
Unde am pus cartea de vizită?
Cum se simte maică-sa?
E pe moarte dar tot i se auzea gura aia mare.
Nu i-a spus.
Ştii, femeia aia îl înnebuneşte de tot.
Acum pe cine mai suni?
Cammareri.
Ronny Cammareri este, vă rog?
O clipă.
Ronny, la telefon!
Da, Ronny sunt.
Sun din partea fratelui tău.
Se însoară şi ar vrea să fii de faţă.
Dar el de ce n-a sunat?
- E în Palermo. - Ce-am greşit nu se mai îndreaptă.
Uite, lasă-mă să vin să vorbesc...
Să-ţi vorbesc! Animalule!
Ce animal!
Mulţumesc, d-nă Fugocci.
Poftim. Pa. Ne vedem mâine.
- Pa. - Haide dragă.
- Ronny Cammareri este? - E jos la cuptoare.
- Ce doreşti? - Vreau să-i vorbesc.
Pe aici.
- Ce-i? - Cineva vrea să-l vadă pe Ronny.
Vrea cineva să te vadă!
- Ai venit pentru fratele meu, Johnny? - Da.
De ce?
O să ne căsătorim.
- Te măriţi cu Johnny? - Da.
Nu vrei să mergem undeva să vorbim...
- N-am viaţă. - Pardon?
Fratele meu, Johnny mi-a răpit viaţa.
Nu pricep.
Şi acum se însoară.
El îşi face o viaţă şi vrea să vin şi eu.
Ce e viaţa?
- N-am venit aici să te tulbur. - Se spune că pâinea e viaţă.
Iar eu fac pâine, pâine, pâine.
Asud şi frământ coca asta împuţită...
bag şi scot din gaura asta fierbinte din zid...
şi ar trebui să fiu foarte fericit, nu, drăguţă?
Vrei să vin la nunta fratelui meu Johnny?
Dar nunta mea unde e?
Chrissy, dă-mi cuţitul ăla mare, de lângă zid.
O să-mi tai gâtul!
Poate ar trebui să vin altădată.
Nu, vreau să vezi asta. Vreau...
să vezi sinuciderea mea, să-i poţi spune lui Johnny...
în ziua nunţii, bine?
Nu vreau!
Nu vrea. Ai auzit de mine?
- D-le. Cammareri... - Ce-i?
Bine.
Nu-i vina nimănui, se întâmplă.
Uite.
Lemnul ăsta e fals.
Acum cinci ani, tocmai mă logodisem...
şi a venit să-mi ceară nişte pâine.
Am zis, "Bine, stai să-ţi dau."
Şi mi-am prins mâna în feliator...
pentru că nu eram atent.
Feliatorul m-a lăsat fără mână.
Mai amuzant e că atunci când a auzit logodnica mea...
când a aflat că am rămas ciung, m-a părăsit pentru altul.
Asta a fost cearta ta cu Johnny?
Da, asta.
Dar nu-i vina lui Johnny.
Nu-mi pasă! Nu dau doi bani pe dreptate!
Mi-am pierdut mâna! Şi mireasa!
Johnny are mână! Are şi mireasă!
Vrei să-mi uit inima sfărâmată?
E doar o chestiune de timp...
până când un bărbat devine conştient...
şi renunţă la unicul...
său vis de fericire?
Poate.
E cel mai chinuit bărbat pe care l-am cunoscut vreodată.
Îl iubesc...
dar el nu ştie.
Nu i-am spus niciodată, pentru că n-a mai putut iubi pe nimeni...
de când şi-a pierdut mâna şi iubita.
Unde locuiţi?
La etaj.
Putem să vorbim?
Ce zugrăviţi aici, Capela Sixtină?
Trebuia să ne facem instalatori precum Castorini.
Ei, d-le Castorini, ce credeţi?
10.800$.
Pare cam mult.
Auzi...
sunt trei tipuri de ţevi.
Există genul de ţeavă pe care-l ai şi care e un gunoi.
Vezi bine ce-ai păţit.
Mai e şi cea din bronz, care-i foarte bună.
Atâta timp cât ceva nu-i în neregulă...
dar mereu e câte ceva în neregulă.
Şi mai e şi cea de cupru, singura pe care o folosesc.
Costă mult pentru că e economică.
Cred că ar trebui să urmăm sfatul domnului Castorini.
Da.
Şi mai e cea de cupru...
singura pe care o folosesc.
Costă.
Costă pentru că...
e economică.
- Şi ce-au zis? - Bărbatul a înţeles.
Femeia se zgârcea, dar tipul a priceput că am dreptate.
Eşti tare înţelept. Pe toate le ştii.
Ţi-am adus ceva.
E cadou.
O, Cosmo.
O, Doamne!
Sunt păsărele şi stele.
Păsările zboară spre stele, bănuiesc.
- Ce miroase aşa? - Îţi fac o friptură.
- Nu vreau. - Ba ai să mănânci.
Îmi place bine făcută!
Pe asta ai s-o mănânci în sânge, pentru că-ţi trebuie.
E bună.
- Unde te-a găsit Johnny? - Îl ştia pe soţul meu care a murit.
- Cum a murit? - L-a lovit un autobuz.
- Repede? - Pe loc.
- Când v-aţi logodit? - Ieri.
Deci acum 5 ani ai rămas fără mână şi te-a părăsit femeia.
- N-ai mai avut pe nimeni de atunci? - Nu.
- Prost. - Soţul tău când a murit?
Acum şapte ani.
- Şi câţi bărbaţi ai mai avut? - Doar pe Johnny.
- Proastă eşti tu. - Nenorocoasă.
- Eu n-am avut noroc. - Nu-mi pasă de noroc.
Pricepi? Nu-i vorba de asta.
Care-i problema ta? Crezi că eşti singurul nefericit?
De ce vorbeşti cu mine?
Ai ceva whisky? Ce-ar fi să-mi torni un pahar?
Te sun mai târziu.
- Era dreptul ei să mă părăsească. - Aşa crezi?
- Da. - Tu chiar eşti prost.
Nu ştii nimic despre asta.
Ştii, am fost educată în ideea că o fată se mărită de tânără.
Eu am aşteptat dragostea.
Şi m-am măritat când împlinisem 28 de ani.
Am întâlnit un bărbat. L-am iubit. M-am măritat cu el.
Vroia să facem un copil imediat. Am zis să mai aşteptăm.
Şi apoi l-a lovit autobuzul.
Cu ce m-am ales? Nici soţ, nici copil, nimic.
De unde să ştiu că bărbatul acela era un dar imposibil de păstrat.
Singura mea şansă la fericire.
Îmi spui poveşti şi pari a avea dreptate...
dar, eu văd ce se ascunde în spatele poveştii, tu nu.
Femeia te-a părăsit, bine?
Tu nu-ţi dai seama dar eu văd ce eşti. Eşti un lup.
- Sunt un lup? - Da.
Asta ţi-e latura dominantă, ascunsă, un lup.
Femeia aia era o capcană. Te-a prins, nu puteai scăpa...
aşa că ţi-ai ros o labă.
Ăsta a fost preţul libertăţii.
Johnny n-a avut nici o vină.
Ai făcut ceea ce trebuia să faci tu pentru tine.
Şi acum te temi...
deoarece ştii că te domină lupul...
care a avut curaj să-şi smulgă propria mână...
pentru a se salva din capcana unei iubiri imposibile.
De aceea n-a mai existat nici o altă femeie. Pricepi?
Te sperie ce-ar putea face lupul...
- Dacă ai greşi din nou. - Ce faci tu de fapt?
- Îţi povestesc viaţa. - Încetează.
De ce te măriţi cu Johnny? E un prost!
Pentru că n-am noroc.
M-a făcut să mă uit în altă parte şi mi-am tăiat mâna!
Şi ţie ţi-ar putea face la fel. Ţi-ai putea pierde capul!
Mă uit acolo unde trebuie pentru a deveni mireasă!
- O mireasă fără cap! - Un lup fără o labă!
Stai puţin!
Ce faci?
Fiu de căţea!
Unde mă duci?
Înspre pat.
O, Doamne. Bine, nu-mi pasă.
Du-mă la pat.
- Nu-mi pasă de nimic. - Nu pot să cred că se întâmplă.
- Murisem. - Şi eu.
- Ce facem cu Johnny? - Eşti supărat pe el.
Răzbună-te prin mine.
Să nu mai aibă cu cine să se însoare.
Să nu-mi rămână decât pielea pe oase.
Bine. N-o să-i rămână nimic.
Să mâncăm până nu se răceşte.
Unde-i Loretta? Mâncăm fără ea?
- Probabil mănâncă în oraş. - Nu ştie ce pierde.
Nu-i în firea ei să nu sune.
Are multe pe cap. Putem discuta despre ea, nu?
- Toţi ştiu că se mărită. - Nu vreau să vorbesc despre asta.
Cred că-i o idee minunată şi-i cam venise vremea.
Ce-o să facă restul vieţii dacă nu se mărită?
Nu vreau să vorbesc despre asta!
Tata are nevoie de altă farfurie.
Cu mulţi ani în urmă, când mi-au spus...
că te însori cu sora mea...
m-am bucurat.
Când i-am spus lui Rose...
că mă însor cu Rita...
şi ea s-a bucurat.
Nunţile aduc bucurie, corect?
Rose, dă-mi vinul.
Niciodată n-am văzut pe cineva mai îndrăgostit...
decât Cosmo în perioada aceea.
Ar fi stat toată ziua în faţa casei zgâindu-se la ferestre.
Nu ţi-am spus asta niciodată pentru că nu e chiar o istorisire...
dar m-am trezit într-un miez de noapte...
din cauza unei lumini strălucitoare ce-mi bătea în ochi...
ca o lanternă.
Nu-mi dădeam seama ce poate fi.
M-am uitat pe fereastră şi era o lună...
cât o casă de mare.
N-am mai văzut lună aşa mare de atunci.
Aproape mă speriasem, de parcă vroia să strivească casa.
Apoi am privit în jos...
şi l-am văzut pe Cosmo în stradă...
zgâindu-se la ferestre.
Acum vine partea amuzantă.
M-am înfuriat pe tine Cosmo.
Am crezut că tu ai adus luna aia mare peste casa mea...
pentru că erai atât de îndrăgostit...
şi m-ai trezit cu ajutorul ei.
Cred că eram pe jumătate adormit. Asta-i tot ce-am putut gândi.
Ba dormeai de tot. Visai.
Erai acolo.
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Dar despre ce vrei să vorbeşti?
De ce bei aşa mult?
Moşule, dacă mai dai câinilor din mâncarea mea...
te bat până-ţi dai duhul.
Cosmo! Cosmo!
Ai băut prea mult.
Ai să adormi profund şi-o să te trezeşti la ora de culcare.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic. Mă uit la lună.
E perfectă.
N-am mai văzut o lună ca asta.
Te face să semeni cu un înger.
Parcă ar fi un bulgăre uriaş de zăpadă.
- Rita. - Ce-i?
Rita, dragă, trezeşte-te.
Uite.
E luna lui Cosmo.
Ce tot vorbeşti? Cosmo nu poate avea luna în proprietate.
E luna despre care vorbeam la cină.
El e jos?
Cine să fie jos?
- Ce să facă el acolo jos? - Nu ştiu.
Ştii ceva?
În lumina aia...
cu expresia aceea pe faţă...
parcă ai avea 25 de ani.
Ce vrei?
Ieşi afară.
Nu.
Ho deto non tirrare. Piano.
Piano, piano.
E guardate la luna. La bella luna.
Guarda. Aaa, veramente una bella luna.
Dar nu jos, sus. De ce mă faceţi să aştept?
Haideţi! Urlaţi!
- O, Doamne! - Ce-i?
- Ce este? - Încetişor.
- Încercam să fac aşa cum trebuie. - Nu-i suficient să te agiţi.
Credeam că dacă mă feresc de Primărie n-o să mai am ghinion.
- Mă faci să mă simt vinovat. - Mă mărit cu fratele tău.
Bine, sunt vinovat. Mărturisesc.
nunta e peste două săptămâni. Eşti invitat.
Tu cum de nu ai plecat în Palermo la mama ta.
- Nu mă agrează. - Cu nimeni nu te înţelegi.
- Ce-ai făcut? - Ce-am făcut?
- Mi-ai distrus viaţa. - Imposibil!
Era deja distrusă când am venit eu. Tu ai distrus-o pe-a mea.
- Nu, nu-i adevărat. - Ba da!
Ai ochi care deoache, ca ţiganii.
Nu pricep de ce n-am remarcat asta ieri.
Ghinion. Asta e. Doar de asta voi avea mereu parte?
Trebuia să-mi leg o piatră de gât şi să mă sinucid demult.
Mă mărit cu el. Mă auzi? Noaptea trecută n-a existat.
secretul ăsta va muri odată cu noi.
- Nu se poate. - De ce?
Te iubesc.
Revino-ţi!
- Nu pot. - Atunci trebuie să nu te mai văd niciodată...
iar cearta ta cu Johnny va dăinui pe vecie.
- şi nici la nuntă n-ai să vii. - O să vin la nuntă.
- Îţi spun eu că n-ai să vii! - El vrea să vin.
Asta pentru că nu ştie.
Stai puţin. Dragă, ascultă-mă.
Bine. Nu vin la nuntă, cu o condiţie.
- Care? - În seara asta mergi cu mine la Operă.
- Adică cum? - Două lucruri îmi sunt dragi pe lumea asta.
Tu şi opera.
Dacă le-aş putea avea pe amândouă în aceeaşi seară...
Aş putea renunţa mai uşor...
Iisuse. Aş putea renunţa la viaţa mea.
Bine.
- Ne întâlnim la Met. - Bine.
- Unde vine Met? - Trebuie să...
Binecuvântează-mă, părinte, căci am păcătuit.
Au trecut două luni de la ultima confesiune.
Ce păcate ai de mărturisit?
De două ori am luat în deşert numele Domnului...
o dată m-am culcat cu fratele logodnicului meu...
şi odată am plecat de la magazin fără să plătesc...
- Dar a fost o simplă greşeală. - Atunci nu-i păcat.
Dar care ziceai că a fost al doilea?
Cel despre culcatul cu fratele logodnicului meu?
- E un păcat măricel. - Ştiu.
- Ar trebui să-ţi dea de gândit. - Ştiu.
Bine. Drept penitenţă, să rosteşti două rozarii.
Să ai grijă, Loretta.
Analizează-ţi viaţa.
Bine.
Te absolv, în numele Tatălui, Fiului şi Spiritului Sfânt.
- Salut. - Pe unde ai umblat?
- Nu vreau să vorbesc despre asta. - Exact ca taică-tu.
L-am minţit.
- Crede că ai ajuns acasă azi-noapte. - Mersi.
Ce-ai păţit?
- Cosmo mă înşeală. - Ce?
- Da. - De unde ştii?
- O nevastă ştie întotdeauna. - Mamă, nu ştii nimic sigur.
E doar o închipuire. E prea bătrân.
Nu vin la cină.
Mă simt minunat.
N-am dormit dar mă simt ca Orlando Furioso.
Ai fost un tigru azi-noapte.
Şi tu ai fost mielul, mătăsos ca spuma laptelui.
Mai încet. O să te audă cei din spate.
Şi ce? Plăcerea căsniciei constă în a te culca cu femeia...
- Nu-ţi face griji. - Taci, Raymond!
- Ce zici de o întâlnire în seara asta? - Nu ţi-e bine?
Mâncăm nişte paste. Ne şi plimbăm puţin.
- Ce te-a apucat? - Zău dacă ştiu.
Poate luna aia nebună trimisă de Cosmo.
Bună, mătuşă Rita. Bună, unchiule Raymond.
Salutare!
Tu cu stelele în priviri.
- Ce-a păţit? - Habar n-am.
Ai văzut luna aseară?
- Ce lună? - Ai văzut-o?
Auzi, trebuie să plec, bine? Duc depunerea la bancă...
dar mă întorc mâine să lucrez la registre.
Sigur. Te-ai făcut de-o întâlnire.
Ce tot zici, prostule?
Logodnicul ei e la Palermo! Care întâlnire?
Corect.
- Am multe de făcut. - Da, treaba cu nunta.
Da.
Şi asta-i romantic.
Nu e romantic
Frankie, fă-mi un castron de minestrone!
Ce-ai păţit? Parcă ai luat-o razna.
- Am multe pe cap. - Ce?
- Am multe... - Mai lasă-mă! Ce s-a întâmplat?
- Nu vreau să vorbesc despre asta! - Parcă aţi fi nebuni!
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Acoperă firele gri.
Îmi doresc să fac asta de trei ani.
Hai să-ţi arăt nişte reviste.
Şi îţi trebuie şi o manichiură.
Ocupă-te de ea, Batina. Trebuie să scape de gri.
Da, şi sprâncenele trebuie aranjate.
- Uite. Ceva drăguţ şi vaporos. - Stai puţin.
- A fost cineva de aici la Operă? - Eu nu.
- Bellissima fără griul ăla oribil. - E fantastic.
- Ai fost vreodată la Operă? - Nu, tu ai fost?
Batina, tu ai fost vreodată la Operă?
- Asta-i culoarea pentru cere aş opta. - Boema?
- N-am fost niciodată. - Te duci la Met?
Da.
A intrat în călduri când a împlinit 40 de ani şi a părăsit-o bărbatul.
- Pa-pa. - Bine.
Ia uite.
Uşurel.
Am ajuns!
Nu-mi răspundeţi toţi deodată. Alo!
- Salut! - Salut.
Arăţi minunat.
- Părul tău. - Da, l-am coafat.
Şi tu arăţi minunat.
Mulţumesc.
Am zis că merg cu tine la Operă, atâta doar.
Vino, să intrăm.
- Ia uite. - Nu-i impresionant?
Mulţumesc.
Pentru ce?
Nu ştiu. Pentru păr.
Pentru rochia superbă.
Nu ştiu. N-am mai fost de mult la Operă.
- Deci, unde ne aşezăm? - Vino.
Începe.
- Ei, cine vine? - Doar eu. Vreau să mănânc.
Bine, am o masă liberă.
- E în regulă? - Perfect.
- Poftă bună. - Mersi.
- Cinezi singur în seara asta? - Bună. Da.
Adu-mi un Martini, fără gheaţă, cu două măsline.
Prea bine.
Încerc să-ţi explic ce simt.
De câte ori îţi spun ce simt, îmi spui şi tu ce simţi.
- Ăsta nu-i un răspuns prea bun. - E singurul pe care-l am.
- Comandaţi mâncare? - Nu acum. Aştept.
Prea bine.
Nu-mi place când îmi vorbeşti pe tonul ăsta.
Ca şi cum ai fi deasupra tuturor, şi nu-i prea amuzant.
- Dar este, nu-i aşa? - Pentru mine nu.
E viaţa mea, indiferent cât de comică îţi pare ţie.
Nu-mi trebuie un spectator la zbaterea mea în mocirlă.
Cred că ţie îţi place în mocirlă şi mie nu.
E echitabil, nu-i aşa? Acum de ce...
Of, of.
îmi pare rău, oameni buni.
E o foarte drăguţă pacientă de la psihiatrie.
Nu, nu. Nu te deranja.
Doar fă-mi plăcerea şi debarasează.
Scapă de orice urmă a ei şi adu-mi un pahar mare de vodcă.
Desigur.
- Îmi pare rău dacă v-am deranjat. - Nu m-aţi deranjat.
Prietena mea are tulburări de personalitate.
E cam tânără pentru tine.
Mersi, tovarăşe.
Pentru puţin.
Prea tânăr? E prima dată când aud asta. Te pricepi să răneşti.
- Ce vârstă ai? - Nu te priveşte.
Îmi pare rău. A fost o impoliteţe.
Vrei să cinăm împreună?
Eşti sigură?
Aş fi încântat.
Urăsc să mănânc singur. E uimitor ce des ajung în situaţia asta.
- Signora Castorini. - O, da.
- Porţia de minestrone. - Mulţumesc, Bobo.
- Cu ce te ocupi? - Sunt profesor de comunicare la N.Y.U.
- Femeia era o studentă de-a ta? - Sheila? Da, a fost.
Este.
A fost.
Mama are o zicală veche. Vrei să o auzi?
- Sigur. - Să nu te răhăţeşti unde mănânci.
O să ţin minte asta.
- Tu cu ce te ocupi? - Sunt casnică.
- Şi cum de mănânci singură? - Nu mănânc singură.
- Pot să te întreb ceva? - Da, dă-i drumul.
De ce voi bărbaţii vânaţi femeile?
- Nervii? - Cred că le e frică de moarte.
Poate. Vrei să ştii de ce vânez eu femeile?
Mi se par încântătoare.
Predau cursurile astea cam de un milion de ani.
Spontaneitatea a dispărut de mult în ce mă priveşte.
La început eram entuziasmat, doream să împărtăşesc ceea ce ştiam.
Acum s-a perimat, ca tabla înmulţirii.
În mod normal m-aş târâi mai departe.
Aş ridica privirea şi aş vedea ceva proaspăt...
frumos, o faţă tânără.
Pentru ea totul e nou.
Şi eu sunt tipul ăla sclipitor care gândeşte cu voce tare.
Când se întâmplă aşa, când îmi arunc privirea printre scaune...
şi văd faţa unei tinere femei...
şi mă văd prin ochii ei...
exact cum mi-am dorit mereu să fiu sau poate am fost odată...
o invit să ieşim împreună.
Nu durează prea mult.
Câteva săptămâni. Cam două inestimabile luni.
În cele din urmă se prinde că sunt doar un balon desumflat...
pe când ea e proaspătă si luminoasă...
şi plină de promisiuni ca lumina lunii în martini.
În momentul acela se ridică şi-mi aruncă paharul în faţă...
sau altceva de genul ăsta.
Tu nu cunoşti multe despre femei.
Eu am auzit altceva.
- Ce-aţi dori? - Două vinuri albe.
Da, domnule.
Aş vrea două pahare de şampanie.
Canadian Club şi bere de ghimbir plus Dubonnet cu gheaţă, vă rog.
- Ce-i asta? - E o pictură de Marc Chagall.
- După cum vezi, a fost un mare artist. - Cam sărit.
Se distra şi el.
- A muncit ceva la chestia asta. - E cel mai bun.
Îmi plac culorile dar nu prea îi dau de cap.
Nici măcar odată n-ai zis că-ţi place rochia mea.
Îmi place rochia ta.
Foarte strălucitoare.
Vrei să ţii asta? Mersi.
- Pot să te însoţesc? - Sigur.
Mersi.
- Locuieşti departe? - Puţin mai încolo.
- Îl cunoşti? - Da.
A fost îngrozitor.
- Îngrozitor?!? - Superb. Trist.
- Ea a murit. - Da.
Nu mi-a venit să cred. Nu-mi imaginam că o să moară.
- Ştiam că-i bolnavă dar... - Avea TBC.
Ştiu. Tuşea de-şi scuipa plămânii afară, nu?
Şi tot nu s-a lăsat de cântat.
- Mergem? - Tati?
Ce cauţi aici?
Aşteaptă-mă la ieşire, Mona.
Scuzaţi-mă.
- Ce ţi-ai făcut la păr? - L-am coafat.
- Ce cauţi aici? - Ce cauţi tu aici?
- Cine-i tipul? Eşti logodită. - Şi tu eşti însurat.
Eşti fiica mea. Nu-ţi permit să te porţi ca o putana.
- Şi tu eşti tatăl meu... - Bine.
- Eu nu te-am văzut. - Eu nu ştiu dacă te-am văzut.
Hai să plecăm. Fac cinste.
Femeia aia nu era mama, pricepi?
Aceea e casa mea.
- Adică tot căsoiul? - Da.
Doamne, e un conac.
E doar o casă.
Eu stau într-un apartament de două camere.
Dar cu ce se ocupă soţul tău mai exact?
- E instalator. - Atunci e explicabil.
Se face frig.
- Bănuiesc că nu mă poţi invita înăuntru. - Nu.
- E cineva acasă. - Nu, cred că-i goală casa.
Nu te pot invita pentru că sunt căsătorită...
pentru că ştiu cine sunt.
- Tremuri. - Mi s-a făcut frig.
Eşti un copilandru şi-ţi place să fii rău.
Am putea merge la mine. Să vezi cum trăieşte cealaltă jumătate.
Sunt prea bătrână pentru tine.
Şi eu sunt prea bătrân pentru mine. Ăsta-i blestemul meu.
Noapte bună.
Pot să te sărut şi eu pe obraz?
Sigur.
Îngheţ.
Noapte bună.
Altceva, oameni buni?
Cred că ajunge, Al.
- La revedere, Al. - La revedere, Carmine.
- Ce facem mai departe? - Vreau să merg acasă.
- Noapte bună, Al. - Ai grijă, Ronny.
Doamne, e tare frig.
Miroase a zăpadă.
Ştii, mama a ghicit că tata are pe altcineva.
Mona aia... Mare uşuratică mai e.
Uite cine vorbeşte!
- Care-i problema? - Cum poţi să mă întrebi aşa ceva?
- Îmi dai un sentiment de vinovăţie. - Eşti vinovat. Şi eu la fel.
De ce? Doar Dumnezeu poate să judece.
Ştiu eu ce ştiu.
Anume ce ştii?
Mi-ai povestit viaţa. Să ţi-o povestesc şi eu pe-a ta.
Eu sunt un lup. Tu urmăreşti lupul din mine.
Asta nu te face să fii miel. O să te măriţi cu fratele meu.
De ce vrei să-ţi distrugi viaţa?
Prudenţa este cea mai periculosă atitudine...
pentru o femeie ca tine.
Prima dată ai aşteptat omul potrivit.
De ce n-ai face-o încă odată?
- Pentru că întârzie. - Am ajuns.
Cam târziu.
- Acolo stai tu. - Corect.
- Şi într-acolo mergem. - Da.
Ştii, aveam o înţelegere.
Ai spus că, dacă te însoţesc la Operă,...
mă laşi în pace pentru totdeauna.
Te-am însoţit. Deci am să mă mărit cu fratele tău...
iar tu ai să mă laşi în pace pentru totdeauna, corect?
Un om îşi dă seama unde i s-au încurcat iţele vieţii...
şi îşi poate schimba atitudinea...
poate chiar şi norocul.
Sau poate natura mea mă atrage către tine
Asta nu înseamnă că trebuie să mă las purtată de val.
Pot să mă controlez.
Pot spune "Da" uneori...
şi "Nu" în anumite situaţii care pot distruge totul.
Pot face asta. Alfel, ştii...
la ce bun existenţa asta stupidă dată de Dumnezeu?
- Mă asculţi? - Da.
Nimic nu mai are sens acum.
Cred că te vreau în patul meu.
Nu-mi pasă că ajung în lad.
Nu-mi pasă nici că ajungi tu în lad.
Trecutul şi viitorul sunt un soi de glumă în momentul ăsta.
Parcă nu există. Parcă au dispărut.
Nu existăm decât noi doi.
Vreau să merg acasă. Mă duc acasă.
- Mor de frig. - Vino sus.
Nu-mi pasă din ce motiv.
N-am vrut să sune astfel.
Loretta, te iubesc.
Nimeni nu te învaţă ce-i dragostea.
Şi nici eu nu ştiam asta.
Dar dragostea nu înfrumuseţează lucrurile.
Distruge totul. Îţi frânge inima.
Aduce dezorganizare. Nu-i treaba noastră să aducem perfecţiunea.
Fulgii de zăpadă sunt perfecţi.
Stelele sunt perfecte.
Noi nu.
Treaba noastră e să ne autodistrugem...
să ne sfărâmăm inimile...
să iubim pe cine nu trebuie...
şi să murim.
Romanele de dragoste sunt mincinoase!
Acum, aş vrea să urcăm şi să te bagi în patul meu!
Vino.
Strada Cranberry nr. 19, Brooklyn.
Am priceput.
Stai!
- Cât? - 25.
- 25 de dolari? - Da.
Stai.
Bună. Îmi pare rău că deranjez la ora asta.
- Te muţi aici? - Nu, vin direct de la aeroport.
Intră.
O puteţi trezi pe Loretta? Trebuie să-i vorbesc.
Încă n-a venit.
Scoate-ţi haina şi vino în camera de zi.
Îţi prepar ceva de băut.
Vreau să vorbim.
- Mulţumesc. Ea unde e? - În oraş.
Nu ştiu pe unde.
Deci, de ce-ai venit?
Ar trebui să fii în Palermo.
Asta vreau să vorbesc cu Loretta. S-a produs un miracol.
Un miracol? Foarte interesant.
Mama şi-a revenit!
Glumeşti.
Aproape nu mai respira.
Era albă ca zăpada.
Apoi s-a smuls din ghearele morţii...
s-a ridicat...
s-a îmbrăcat...
şi s-a apucat să gătească pentru cei prezenţi
oamenii veniţi la priveghi, eu, ea însăşi.
A mâncat cu o poftă fantastică.
- Incredibil. - Da.
Bună, tati.
Ei...
O, Doamne.
A păţit ceva?
Socrul meu are o idee greşită...
în minte.
Auzi, Johnny...
vreau să te întreb ceva.
vreau să-mi spui adevărul, dacă se poate.
De ce aleargă bărbaţii după femei?
E o poveste în Biblie.
Dumnezeu a luat o coastă de-a lui Adam şi a făcut-o pe Eva.
Poate că bărbaţii încearcă să-şi recupereze coasta.
Când Dumnezeu a luat acea coastă...
A rămas acolo un gol...
un loc în care a fost ceva.
Şi acel ceva e la femei.
Acum poate...
subliniez poate...
un bărbat nu se simte întreg...
fără o femeie.
De ce îi trebuie bărbatului...
mai mult decât o singură femeie?
Nu ştiu.
Sau poate se teme de moarte.
Asta e. Ăsta-i motivul.
Nu ştiu!
Mulţumesc pentru răspunsul la întrebare.
Vă salut, d-le Castorini.
- Unde ai fost? - Nu ştiu, Rose.
Nu ştiu nici unde am fost, nici încotro merg.
Pricepi?
Ar trebui să deschizi ochii.
- Dar sunt deschişi. - Da?
Stai pe aproape. Nu faceţi drumuri lungi.
Nu vă înţeleg.
Ştiu. Tocmai asta e problema.
- Nu mai spun nimic. - Păi nici n-ai spus.
Şi asta e tot ce spun.
- Cosmo. - Ce-i?
Vreau să fii conştient...
că, indiferent ce-ai face, eşti muritor, ca toată lumea.
- Mulţumesc, Rose. - Cu plăcere.
Acum mă duc la culcare.
- Mă duc. - Bine.
Nu te place, dar mulţumesc pentru răspunsul la întrebare.
- Nu ştiţi unde e Loretta? - Habar n-am.
D-nă Castorini, îi spuneţi Lorettei că trec pe aici dimineaţă?
Trebuie să vorbim.
- Bine, îi spun. - Mulţumesc.
Atenţie. Casa.
- Ce dracu' ai păţit? - Nu ştiu cu ce să încep.
- Părul tău e schimbat. - Mami, totul e schimbat.
- Eşti beată? - Nu, tu eşti?
Nu, dar am o mahmureală.
- Unde-i tati? - Sus.
Johnny Cammareri a trecut pe aici.
- Ce? E în Sicilia. - Nu mai e.
- E cu mama lui muribundă în Sicilia. - Ea şi-a revenit.
- Era pe moarte. - S-a produs un miracol.
Dar trăim în prezent. Se presupune că nu mai există miracole.
Cred că Sicilia nu trăieşte în prezent.
A venit direct de la aeroport să-ţi vorbească.
Ai o urmă de muşcătură pe gât.
Se întoarce dimineaţă. Ce-ai păţit?
Viaţa ta se duce de râpă!
- Acoperă chestia aia! Pune nişte fond de ten! - Bine!
Mami, gata, e bine! Dar trebuie să mă ajuţi!
- Grăbeşte-te! - O, Doamne.
Vezi tu.
Deschide uşa! Mamă?
Bună ziua. Loretta este?
Intră.
Nu e Johnny!
- Johnny e aici? - Nu, trebuie să vină.
Bun. Putem să ne lămurim.
Eu sunt Ronny, fratele lui Johnny.
Sunt Rose Castorini.
- Mă bucur să vă cunosc. - Şi eu.
Ai o urmă de muşcătură pe gât.
- Mama ta şi-a revenit. - Bun.
- Nu suntem apropiaţi. Nu mă impresionează. - Trebuie să pleci.
- Am venit să cunosc familia. - Serios, trebuie să pleci.
Vrea cineva fulgi de ovăz?
- Nu, mami. - Da, dnă. Castorini.
- Mi-ar plăcea nişte fulgi de ovăz. - Nu, nu vrem fulgi de ovăz!
- Scoate-ţi haina. Aşează-te. - Mami! Ce? Asta-i...
- Mulţumesc, mami. - Cu plăcere.
Cosmo, el e Ronny, fratele lui Johnny.
Mă bucur să vă cunosc.
Am sentimentul că o să fie tare amuzant.
- Eşti fratele lui Johnny? - Da.
- Nu mă privi aşa. - Bună tati.
Buongiorno.
Ce s-a întâmplat, tati?
Sunt bătrân.
Bătrânii sunt indezirabili.
Şi când vorbesc, nimeni nu-i ascultă.
Dar, fiule, trebuie să spun ceva.
Trebuie să plăteşti nunta singurei tale fiice.
Mândria ta îţi distruge familia.
Gata, am zis-o.
E în regulă, tati.
Dacă se mărită, plătesc eu tot.
Aşa mai merge.
Hai să mâncăm.
- Am fost o soţie bună? - Da.
Vreau să nu te mai vezi cu aia.
Bine.
Şi să te spovedeşti.
Când un bărbat pricepe că viaţa lui nu are nimic la bază...
aceea e o zi tare nefericită.
Dar viaţa ta are ceva la bază.
Ti amo.
Anche io ti amo.
- E Johnny. Deschid eu. - Eu deschid.
- Cred că ar trebui să-i spun. - Îi spun eu.
- Ce-o să-i spun? - Spune-i adevărul.
- Oricum se află. - Ai dreptate, tati.
Ti amo. Mio picolo angelo.
- Salut. - Salut, Loretta.
De ce nu sunteţi la magazin?
Vrei să ne spui ceva?
Venim de la bancă.
Da?
Doamne! Banca! Am uitat de depunere!
- Îi are! - Ştiam eu!
- Nu ştiam ce să mai credem. - Am uitat!
Ziua de ieri a fost tare ciudată.
- Ştiu. Regret. - Am fost la bancă şi n-am găsit nimic.
- Nu te-am bănuit. - Vrea cineva cafea?
- Cafea da. - Bună idee.
- Ce s-a întâmplat? - Îţi spun mai târziu.
- Am uitat să depun banii. - Poftim, luaţi loc. Beţi cafeaua.
- Ce mai faci? - Îl aştept pe Johnny Cammareri.
- Mă numesc Ronny. - Fratele lui Johnny.
Mă bucur să vă cunosc. Sunt Rita Cappomaggi.
- Salut. - Raymond Cappomaggi, fratele ei.
Careva să zică un banc.
Deschid eu.
Credeam că Johnny e în Palermo.
E Johnny Cammareri.
- Ai venit să ne împăcăm? - Da.
Dar e posibil să nu vrei.
Ronny, sigur că vreau.
Dar, Johnny, mama ta era pe moarte. Cum de şi-a revenit?
I-am spus că mă însor şi s-a făcut bine pe loc.
- Cred şi eu. - A fost un miracol.
- Mulţumesc lui Dumnezeu. - Da.
- Trebuie să-ţi spun ceva. - Şi eu ţie...
- Dar trebuie să fim singuri. - Ei trebuie să fie lângă mine acum.
- Nu ne putem căsători. - Ce?
Dacă o facem, moare mama.
Ce dracu' vorbeşti acolo? Suntem logodiţi.
- Cum adică? - Vorbesc despre o promisiune.
- El m-a cerut! - Pentru că mama era muribundă.
Nu-i adevărat!
Ai 42 de ani. Ea încă îţi mai guvernează viaţa.
Eşti un fiu car nu-şi iubeşte mama!
Eşti un mare mincinos! Uite aici inelul.
- Trebuie să mi-l returnezi. - Bine, logodna s-a rupt.
- Cu timpul vei înţelege asta. - Cu timpul o să mori dracu'...
şi o să vin la înmormântare în rochie roşie!
Ce-i?
Te măriţi cu mine?
- Ce? - Unde-i inelul?
Pot să împrumut inelul ăla?
Mersi.
Loretta Castorini, te măriţi cu mine?
Da, Ronny. De faţă cu toţi, mă mărit cu tine.
- Îl iubeşti, Loretta? - Mami, îl iubesc groaznic.
Doamne, ce păcat.
Pe mine mă iubeşte.
Ce s-a întâmplat tati?
Sunt dezorientat.
Pentru Loretta şi Ronny!
Haide. Ţine.
Vino.
- Fratele tău e aici şi tu... - Nu-mi trebuie nimic.
Eşti membru de familie. Îţi dai seama?
Vino, te rog.
Veniţi cu toţii. Paharul sus.
Pentru familie!
Pentru familie! Salute!