Sincronizarea: Neoh
Mater
Lacrimarum
Mater Lacrimarum
Mater.
Cimitirul Viterbo
Mater.
Uşor acum.
- Eşti bine? - Hei, e ceva aici!
"Oscar de la Valle, 1815."
Tăiaţi lanţurile.
Îl reîngropăm în cealaltă parte a cimitirului
mai pe seară.
Şi urna?
Pune-o la mine în maşină.
Staţi aşa, monsenior.
Dragă Michael...
astăzi am descoperit ceva îngrijorător...
chiar lângă cimitir.
Îţi trimit această urnă...
ca să-i examinezi conţinutul.
Cunoşti mai multe despre istoria magiei...
şi ştiinţa esoterică decât mine...
punânu-mi speranţa că-mi vei linişti...
temerea.
Roma, Muzeul de Artă Antică
Hei, Sarah. L-ai văzut pe Michael?
Nu de câteva ore.
- Trebuia să-l ducă pe Paul la doctor. - Aşa-i.
Mă miram de ce nu răspunde la telefon. Vino să vezi ceva.
Ce?
Hai să-ţi arăt. Vino.
Bine.
- Ce e? - Vino să vezi.
Ştiu că-i târziu, dar trebuie să vezi asta.
- Chiar? - Da.
Nu mă mai ţine în suspans. Ce e?
- Bine, e o urnă. - Da?
Da.
De unde a venit?
Viterbo. Un anume monsenior Brusca a trimis-o.
Au găsit-o alături de un sicriu îngropat în 1815.
Mater.
- Nu e uluitor? - N-am mai văzut aşa ceva.
Ştiu.
Michael are încă telefonul închis...
Ce crezi? Să ne riscăm s-o deschidem fără el?
- Nu mă întreba pe mine. - Da, cum să nu.
Ştii ce? Deschidem doar urna, nu ne atingem de scrisoare.
- De acord. - Bine.
- Hai s-o facem. - Bine.
Ai nevoie de ajutor?
Nu, mă descurc.
La naiba!
EŞti bine? Ce ai păţit?
M-am tăiat. Nu-i nimic.
- Sunt bine. Eşti pregătită? - Da.
- Bine. - S-o facem.
- Haide. - Aşa?
Da. E un pic înţepenit.
Aşa.
Ai grijă.
Da.
Priveşte-i mânerul.
- Ce remarci la el? - Încastrarea pietrelor.
E o tehnică medievală, nu?
Foarte bine. Secolul XIII se pare.
Uite. Trei statui.
- Cam înspăimântătoare. - Da.
- Ţine-o tu. - Aşa.
Mai sunt.
Priveşte-o pe asta.
Sunt atât de bine conservate.
- Da. - Priveşte scrisul ăsta.
- Mai este ceva. - Da?
Este un fel de talisman.
Poţi citi?
Nu, nu pe loc.
E într-o limbă străveche.
Ştii ce? Du-te şi adu dicţionarul aramaic şi pe cel micenean.
- Bine. - Vom traduce imediat.
- Bine. - Mulţumesc.
"Seera, Leraji...
"Sabnack."
Nu! Nu!
Ajutor! Nu!
Mater. Mater.
Du-te.
Du-te!
Alo. Ajutor! Vă rog, ajutaţi-mă!
Ai văzut patru persoane care erau, să folosesc cuvintele tale, "diforme"?
Nu le-am văzut feţele, dar...
era ceva foarte ciudat în felul în care se mişcau.
- Cum? - Ca şi cum...
Dumnezeule, o devorau.
- Sângele era... - Stai.
- Cum se mişcau? - Erau ca nişte cocoşaţi.
Dar i-am văzut doar câteva secunde.
- Deci erau trei pesoane diforme. - Da, şi o maimuţă.
- O maimuţă? - Da. Mă urmărea.
Bine.
Sarah.
Ce anume faci la institut, Sarah?
Studiez restaurarea şi arheologia.
Ai reuşit să cataloghezi aceste piese de artă...
înainte să fie furate? - Nu.
Abia începusem să le examinăm.
V-am spus tot ce ştiu.
Pot pleca acasă, vă rog?
- Sarah! - E în regulă. Lăsaţi-l să intre.
- Michael. Dumnezeule. - Sarah! Eşti bine?
- Michael, a fot oribil. Giselle... - E în regulă.
E în regulă. Sunt aici. E în regulă.
Salut, sunt Michael Pierce, directorul muzeului.
- Eu sunt Enzo Marchi, mă ocup de caz. - Bun.
- O duc acasă, bine? - Desigur. Nici o problemă.
- Mulţumesc. - Eşti bine?
Nu-mi vine să cred.
Ai auzit-o ce-a spus?
E nebună.
Eşti un bun detectiv, ştiai?
- Normal. - Du-te şi ţine-o sub abservaţie.
Pot sta la tine noaptea asta?
Nu mă simt în stare să rămân singură.
Desigur.
E frig afară.
- Pot aprinde focul? - Da. Mă duc să-l verific pe Paul.
Bine.
Încă doarme.
Mi s-a întâmplat ceva straniu în seara asta.
Nici nu-mi vine să-ţi povestesc.
Ce?
Promite-mi că n-o să mă crezi nebună.
- Promit. - Bine.
Am fost prinsă înăuntru.
Nu era nici o cale să mai scap vie de acolo.
- Iar apoi... - Ce?
Las-o baltă.
Haide, spune-mi.
Iar apoi...
am auzit o voce înăuntru, doar în capul meu...
spunându-mi să plec.
Şi apoi... uşile s-au deschis larg!
Vreau să spun că erau încuiate şi dintr-o dată larg deschise!
Iar eu... Şi mai era şi femeia asta...
Tati?
Hei, tigrule! Ce faci aici?
Credeam că dormi. Vino aici.
- Bună, Paul. - Bună, Sarah.
- Vrei nişte ciocolată caldă? - Da. Pot sta până mai târziu?
Da, poţi sta până mai târziu.
Hai să alegem una din cărţile tale şi să mergem în pat.
Pe care o vrei? Pe asta? Bine.
Vin şi eu cu ciocolata. Haide, fugi în pat.
Vin imediat, bine?
Nu-mi pot scoate asta din cap.
De ce a trebuit s-o omoare pe Giselle?
Ce era aşa de important cu urna aia?
Din ce mi-ai spus, ar fi putut fi talismane.
O să mă duc să-l văd pe monseniorul Brusca, mâine dimineaţă.
Poate mă lămureşte el.
De unde îl cunoşti?
A venit la Londra acum câţiva ani şi a ţinut o prelegere despre spiritualism.
E cunoscut ca o autoritate în misticism şi ştiinţele oculte...
"Ştiinţe"? Haide, doar nu crezi prostiile astea.
- În ocultism? - Da.
Poate că da, poate că nu.
Ce?
Doar mă...
Ce, nu crezi că există forţe pe care nu le înţelegem?
Nu, nu chiar. Dar noi suntem oameni de ştiinţă.
Se presupune c-ar trebui să credem doar ceea ce vedem şi atingem.
- Ciocolata! - Vezi? Forţele.
Tot aud vocea aceea ca un ecou în capul meu.
Cred c-o să înnebunesc.
N-o să înnebuneşti. VIno aici.
N-o să înnebuneşti. Doar...
Doar ai nevoie de odihnă.
Hmm?
Încercă să dormi.
Haos. Sânge. Lacrimi.
Mater! Mater!
Sigur. Sigur.
Te omor! Te omor!
- Bună dimineaţa, părinte. - Bună dimineaţa.
Am venit să-l văd pe monseniorul Brusca.
Nu ştiaţi?
A avut un atac în ziua aia, după ce am găsit sicriul.
A mai fost conştient doar câteva minute înainte să intre în comă.
Îmi pare rău.
Înţeleg că nu e cel mai potrivit moment...
dar trebuie să aflu cât mai multe despre urna asta.
Chiar nu înţeleg de ce...
cineva ar fi vrut urna aceea.
Tot ce ştiu e că era un nume pe sicriu: Oscar de la Valle.
- Oscar de la Valle? - Da.
Ştii cine a fost?
Monseniorul a crezut că e acelaşi om...
care apare de secole în poveştile populare din Aosta.
Majoritatea oamenilor, inclusiv eu, considerăm că nu e altceva decât o legendă.
Dar nu şi Brusca. De aceea ţi-a trimis ţie urna pentru a o verifica.
Îmi poţi povesti istorioara?
În 1814...
lucrătorii care renovau curia din Aosta...
au descoperit o urnă.
Erau câteva lucruri înăuntru...
printre care şi o rochie se pare din timpurile păgâne.
După cum spune legenda, haite de lupi au ieşit din pădure...
în acea noapte, după ce urna a fost găsită.
Au scormonit după cei îngropaţi recent în cimitir...
şi i-au devorat.
Preotul a decis să trimită urna la Vatican.
Oscar de la Valle s-a oferit voluntar s-o ducă.
Era un cavaler de viţă nobilă.
Doar el avea permisiunea să vorbească cu papa.
A avut o călătorie groaznică.
Pe unde trecea, moartea şi distrugerile veneau.
Copii mureau. Grânele ardeau.
Sate întrgi erau devastate.
Multe sate au refuzat să-l lase pe De la Valle să intre.
Oamenii erau în panică.
Când a ajuns în Viterbo, era bolnav şi orb.
Biserica l-a primit înăuntru.
A murit şase zile mai târziu. Posibil de malarie.
Corpul său a fost îngropat într-un loc secret.
Urna a fost înlănţuită de sicriu şi sigilată cu crucifixe.
După ce a fost găsită urna, monseniorul a fost o cu totul altă persoană.
A început să vorbească fără noimă.
Stai. Un moment.
Eu... Da...
- Scria asta când a avut atacul cerebral. - Dă-mi-o.
E o listă cu ceea ce era în urnă.
- "Mater Lacrimarum." - Mater Lacrimarum. Da.
Monseniorul credea că urna...
şi conţinutul său sunt magice...
că au aparţinut unei vrăjitoare rele...
numită Mater Lacrimarum... Mama Lacrimilor.
Mare păcat.
A fost un om minunat... prietenos...
şi un bun profesor.
Să sfârşească crezând în aceste baliverne...
Sunt sigur că ţia spus şi ţie acelasşi lucru pe care mi la spus şi mie de multe ori...
că planurile lui Dumnezeu pentru fiecare dintre noi sunt un mister.
Monseniorul Brusca a scris asta cu un motiv.
Unul pe care noi nu-l înţelegem, dar cu toate acestea rămâne un bun motiv.
La revedere, părinte.
Nu mişca. Nu te mai zbate!
- Nu! Ajutor! - Desfă-ţi picioarele. Desfă-ţi picioarele!
Nu! Ajutor!
Stai! Nu mişca!
Nu mişca!
Michael?
Alo?
E cineva acasă?
Michael?
Paul?
Michael?
Michael! Ce s-a întâmplat?
L-au luat.
- Cine l-a luat? - Doica...
a spus c-a ieşit pentru câteva minute.
Când s-a întors...
a găsit... asta...
"Dacă vrei să-ţi revezi fiul...
păstrează silentium."
Silentium.
Michael, îmi pare rău.
Îmi pare atât de rău, dragule.
Simbolurile astea... sunt ca cele de pe urnă.
Ştiu! Sunt aceleaşi persoane. E vorba de ceva magie neagră.
Magie neagră?
- Nu ştiu ce să zic despre magia neagră... - Ce?
- Crezi că-i doar o coincidenţă? - Nu, n-am spus...
Nu fi atât de naivă! Giselle e moartă.
Brusca e în comă. Acum l-au luat pe Paul.
E... totul are legătură cu urna şi cu... şi cu talismanele alea.
VOr să mă facă să nu mai cercetez. Vor să păstrez tăcerea.
Asupra a ce? Păstrezi tăcerea asupra a ce?
A întunericului care pune stăpânire pe Roma. N-ai observat?
Se întâmplă. Vino cu mine!
- Haide să-ţi arăt. - Vin.
Ce crezi că-s toate astea? Unde e?
- Epidemie de sinucideri, 52 în două zile! - Da.
Alta. Un val de violenţe s-a abătut asupra oraşului...
crime, incendii, răpiri, biserici vandalizate...
Da, Michael, mă sperii. Ştiu despre toate astea.
Plec la Monteleone. E un preot acolo, părintele Johannes.
Cum ar putea el să te ajunte în situaţia asta?
E exorcist... unul dintre ultimii confirmaţi de Vatican.
Ştie mai multe despre ocultism decât oricine altcineva.
Mă va ajuta să-l salvez pe Paul într-un fel în care ei să nu se prindă.
- Michael, de ce nu încerci la poliţie? - Nu! Fără poliţie!
Ai văzut cum se uitau la tine, la muzeu. Au crezut că eşti nebună!
Michael, îl iubesc pe Paul la fel de mult ca tine...
dar nu cred că asta e cea mai bună cale...
E fiul meu!
Nu al tău!
Michael.
La naiba! Fii atent, la naiba!
Să putrezeşti în iad.
- Eşti pregătită pentru celebrare? - Desigur!
Scuzaţi-mă.
Trei Furii.
Furii.
Trei Ursitoare.
Trei Graţii.
Diana, cea cu trei capete...
Triada.
De ce sunt mereu trei?
Scuză-mă. Alo?
- Sarah, bună. Sunt eu, Michael. - Michael?
- Unde eşti? - Aşteaptă, nu, nu. Aşteaptă, ascultă-mă.
- Am nevoie de ajutorul tău. - Bineînţeles că te ajut.
Ce trebuie să fac.
- Nu, doar... - Michael?
Michael!
Alo, mai eşti? Michael!
Ajută-mă, Sarah. Ajută-mă.
Michael, mai eşti acolo?
Michael? Michael!
Hei, soro.
Chotomateh!
Simone. Ikeh!
Haideţi, vă rog. S-o găsim.
Încercaţi să nu atrageţi prea mult atenţia.
- Da, ştiu, ştiu. - Voi doi cu mine. Haideţi. Pe aici.
Haideţi! Haideţi!
Poliţia.
Nu, nu, nu, nu intraţi. Nu puteţi intra.
Şi dvs., doamnă. Circulaţi, vă rog. Mulţumesc, circulaţi.
Concentrează-te.
Concentrează-te!
Nu te vor vedea!
Nu te teme. Nu te vor vedea!
Am pierdut-o.
Bine.
Ce-i?
Scuzaţi-mă. Unde merge acest tren?
- Orte. PLeacă în 30 de minute. - Mulţumesc.
- Michael? - Asta e căsuţa vocală a lui Michael Pierce.
Vă rog lăsaţi mesajul după ton.
Michael, am dat de probleme. Plec la Monteleone.
Pa.
Vă pot ajuta?
Îmi pare rău, nu înţeleg.
Ieşi!
Trenul către Monteleone pleacă de la linia 9.
- Unde naiba e - Poate e acolo.
Poate e înăuntru!
Ei bine, Sarah Mandy a omorât-o pe femeia asta pentru că a văzut-o când...
îl ataca pe Da Silva.
E simplu.
Mandy câtăreşte 50 kg cel mult, nu?
Da Silva, Dumnezeu să-l odihnească, era ditamai gorila.
Şi mai era şi înarmat.
Nu, aici e vorba de mai mult decât ne imaginăm.
Îi poţi ţine la distanţă, te rog?
Nafech! Nafech! Nafech!
Nafech! Nafech! Nafech! Nafech!
- Da? - Hello?
Mă numesc Sarah Mandy. Caut un prieten, Michael Pierce.
- A venit să-l vadă pe părintele Johannes. - Nu, îmi pare rău, nu-i aici.
Ce?
Aş putea să-l văd atunci pe părinte? E foarte important.
Trebuie să vii mîine.
- Nu te poate primi astăzi. - E imposibil.
Vă rog, spuneţi-i că nu-l reţin mult.
Vă rog.
Bine. Intră.
Mulţumesc.
Arăţi de parcă ai terminat o călătoria grea.
Şi chiar aşa e, să ştii.
Ai privirea mamei tale.
Eşti fiica Elisei Mandy, nu-i aşa?
Sunt Marta Colussi.
Semeni leit cu ea.
Am cunoscut-o pe mama ta acum mulţi ani în Germania.
A fost o profesoară minunată.
Am învăţat atâtea de la ea.
A fost o mare spiritualistă... cea mai bună pe care am cunoscut-o.
- Mama a fost dansatoare. - Şi vraci.
O vrajitoare albă, dacă preferi.
Şi se pare că ai moştenit o parte din talentele ei.
- Ascultă, doamnă... - Marta.
Marta sau oricine ai fi...
Nu ştiu cine eşti şi n-am venit aici să vorbesc cu tine.
Te rog să mă laşi în pace, bine?
Cum ai scăpat la gară?
Ce... Cine eşti?
Elisa te-a ajutat. Te-a călăuzit, nu-i aşa?
Nu... nu ştiu.
Am auzit... Am auzit o voce.
- Chiar ai cunoscut-o pe mama? - Destul de bine.
- Nu ştii prea multe despre ea, nu-i aşa? - Nu.
Nu-mi amintesc prea multe despre părinţi.
Eram prea mică când au murit în accident.
Accidentul de maşină din Freiburg.
Nu, scumpo. Îmi pare rău. Nu s-a întâmplat aşa.
Părinţii tăi au fost ucişi.
Ce? Ce vrei să spui?
Nimeni nu mi-a spus asta.
Ce tot spui?
Mama ta a îndrăznit să înfrunte o puternică vrăjitoare neagră:
Mater Suspiriorum, Mama Suspinelor.
Părinte Johannes.
- Câte picături? - 20, te rog.
Sunteţi extenuat. Trebuie să vă odihniţi.
Cu tot ce se întâmplă acum? Trebuie să lupt.
- Trebuie să lupt! - Liniştiţi-vă. Vă rog. Luaţi-vă picăturile.
Slăbiciunea ţi-e putere, părinte.
Te aşteptam.
- Tu eşti Sarah. - Da.
Salut.
Am multe să-ţi spun... despre mama ta...
despre tine, despre o lume...
pe care nici nu ţi-o imaginezi.
Acum mai bine de o mie de ani...
începuturile vrăjitoriei erau puse...
la ţărmurile Mării Negre, de trei surori.
Ani întregi au hoinărit prin lume...
aducând moartea şi distrugerea peste tot pe unde treceau.
Caută în orice carte de istoria artei şi vei găsi imagini cu ele.
În cele din urmă, s-au stabilit la casele lor.
Mater Suspiriorum, Mama Suspinelor, s-a stabilit în Freiburg
Mama Durerii, Mater Tenebrarum, a mers la New York.
Mater Lacrimarum a venit la Roma.
E cunoscută ca Mama Lacrimilor.
E cea mai rea, dar şi cea mai frumoasă dintre cele trei vrăjitoare.
Şi este singura rămasă în viaţă.
Mater Tenebrarum şi Mater Suspiriorum...
au murit acum mulţi ani.
Mama Suspinelor. Ea mi-a ucis părinţii.
Da. Dar nu înainte ca mama ta...
s-o rănească teribil.
După ce s-a luptat cu mama ta, a fost redusă doar la o umbră palidă a ceea ce a fost.
O tânără dansatoare, Suzy Bannion...
a reuşit s-o omoare.
Dar toate astea sunt istorie.
Când urna găsită de Brusca a fost deschisă...
a restaurat puterea Mamei Lacrimilor.
De unde ştii toate astea?
Prietenul tău Michael mi-a spus despre asta...
când mi-a telefonat şi mi-a povestit de o tunică roşie magică...
care se pare a fi un talisman puternic.
Am aceste viziuni. Vrăjitoarele vin...
din toate colţurile lumii pentru a-i celebra întoarcerea.
Da. Sosesc multe în Roma în fiecare zi.
Cu fiecare avion, fiecare maşină...
cu fiecare tren sunt mai multe.
Vor ca Roma să cadă din nou...
să vestească a Doua Eră a Vrăjitoarelor.
Nu mai suport. Simt că înnebunesc.
Nu e nimic cu mintea ta, Sarah.
Lumea e cea care se schimbă.
Priveşte.
De obicei am o cerere de exorcizare o dată pe lună...
dar în ultimele zile, am avut mai multe cazuri decât în întreaga mea viaţă.
Toţi preoţii cu care am vorbit se confruntă cu aceiaşi provocare.
De ce se întâmplă asta?
Mama Lacrimilor răspândeşte răul în lume.
Pe unii îi omoară, pe alţii îi împinge în păcat.
Se desfată cu disperarea oamenilor.
Avem multe de făcut.
Am o carte care ne va arăta calea.
Valeria! Valeria!
Valeria.
Requiescat!
Părinte Johannes!
- Mamă? - Marta, vino înapoi! Vino înapoi!
Mamă, m-am supus!
Hai, să plecăm!
Lasă-mă... Cineva să mă ajute...
Marta! Marta, ajută-mă!
Dumnezeule!
Marta! Marta, fugi!
- Unde ţi-e maşina? - Aici.
Vin! Dumnezeule, fugi!
E încuiată! Deschide... Deschide!
- Deschide odată! - Nu găsesc cheia!
De ce mă urmăreau toţi?
Datorită mamei tale.
- Ce faci? - Îl sun pe Michael.
Ai înnebunit? Pot să te găseacă.
Ai dreptate. Dă-l încolo.
Stai la mine în noapte asta. Vei fi în siguranţă.
Nu, aş prefera să merg acasă.
Michael mă poate găsi acolo.
Mmm.
Ţine numărul şi adresa mea.
- Sună-mă oricând, nu mă deranjezi. - Mulţumesc.
Eşti fiica Elisei. Îmi eşti mai apropiată decât familia.
Nu vreau să te sperii, dar...
ei ştiu cine eşti, Sarah.
Promite-mi că n-o să te încrezi în nimeni.
Promit.
Ce se întâmplă aici?
Incendiază bisericile.
Situaţia se înrăutăţeşte.
Mater! Mater!
Era cineva la mine în apartament!
Am văzut lumină şi umbre pe sub uşă. Simt că înnebunesc!
Dumnezeule! Ajutor. Ajută-mă, te rog. Ajută-mă, te rog.
Respiră adânc.
- Mulţumesc. - Linişteşte-te.
Intră.
- Elga, fă cunoştinţă cu Sarah. - Bună.
- Ce caută ea aici? - E în regulă.
Marta, trebuie să mă ajuţi. Nu ştiu ce se întâmplă cu mine.
- Vino cu mine. - Trebuie să-mi explici.
De ce mi se întâmplă toate astea? De ce?
Ei ştiu cine eşti. Nu vor să-şi asume nici un risc.
Dar eu... eu... Eu nu ştiu nimic.
Ştii mai multe decât crezi.
Cum crezi că ai supravieţuit atât timp cu toţi monştii ăştia după tine?
Elga, vrei să ne laşi un moment?
Te rog. Haide.
Te rog?
Ai anumite daruri, Sarah.
Trebuie să accepţi asta dacă vrei să supravieţuieşti.
Priveşte şi învaţă.
Suflete hoinare.
Sunt peste tot, dar mai ales aici, în Roma.
Casele vechi sunt pline de stafii.
Gândeşte-te.
Oraşul e vechi de mai bine de 2700 de ani...
şi acum stăm pe cinci straturi de morminte.
- Cum ai făcut-o? - Şi tu o poţi face.
Cu înzestrările tale, poţi vedea ce ceilalţi nu pot.
Închide ochii.
Concentrează-ţi toată energia...
în acest punct.
Bine.
Acum fă ce am făcut şi eu şi suflă.
Sarah.
Nu, nu se poate.
Mami?
Sarah.
- Mami! - Dacă o atingi va dispare.
Lasă-mă.
Mater Lacrimarum devine puternică. Devine mai puternică, Sarah!
Unde... Unde eşti?
Mami! Mami!
Eşti în mare pericol, copila mea
- Învaţă să lupţi. - Nu!
Nu! Nu!
Nu pleca, mami! Nu mă părăsi! Mami, te rog!
Mami!
Te rog, adu-o înapoi. Te rog!
Ma...
Nu mă părăsi. Nu pleca.
Mi-a zis să lupt.
Trebuie să mă ajuţi. Trebuie să lupt. Te rog.
Sunt doar mediu.
Pot comunica cu spiritele, dar asta e tot.
Nu am înzestrarea mamei tale sau a ta.
Ai nevoie de cineva care să te ghideze, să te îndrume în direcţia bună.
Da.
Te voi prezenta mâine lui Guglielmo de Witt.
- E un mare gânditor belgian. - Bine.
Îţi va spune ceva folositor, dacă nu e deja prea târziu.
Mulţumesc.
Nu. Nu.
Răspunde.
Haide, Marta, răspunde!
Alo? Alo, Marta?
Marta, trebuie să pleci imediat de acolo! Marta? Alo? Cine e?
Fugi! E prea târziu!
Acum! Fugi!
Nu! Ea nu ştie nimic!
Nu! N-o face! N-o face!
Mater! Mater!
Unde e Sarah?
NU e aici.
Idiotule!
Tu eşti.
Fii puternică. Fii puternică!
- Mamă. - Fii puternică, Sarah!
Da.
Mamă, ce v-au făcut ţie şi lui tata atunci când...
Totul e în trecut.
NU mai poţi face nimic. Aşa a fost scris.
Am fost atât de tristă, de supărată pe tine că m-ai părăsit.
Te rog, nu mă abandona din nou.
Iartă-mă, micuţă Sarah.
Nu mai pot vorbi.
Acum aparţin altui loc. Foloseşte-ţi darurile.
Foloseşte-le. Foloseşte-le.
Mami.
Bine, băieţi, ascultaţi. Căutăm o fată în jur de 28 de ani.
Numele ei e Sarah Mandy. Dacă o vedeţi, nu vă apropiaţi.
Michael?
Michael. Mi...
Michael! Michael!
Michael, opreşte-te!
Michael?
Michael.
Eşti bine?
Michael, eşti bolnav.
Unde-i Paul?
Am crezut că...
că tu l-ai...
Cred...
Cred că... Cred că e mort.
- Doamne. - L-au omorât.
- Dumnezeule. - Şi nu...
Nu vreau să vorbesc despre asta acum.
Să mergem.
La mine nu suntem în siguranţă.
- Oriunde merg, ei... - VOm merge la mine.
Nu te vor căuta acolo.
Nu, nu. Fără lumină.
De ce?
Nu vrei ca să ne vadă.
Sunt fericită că ne-am găsit.
Te simţi bine?
- De ce nu te odihneşti, scoate-ţi haina... - Nu, nu, nu.
Mie frig. Mie frig.
Am petrecut toate nopţile pe străzi.
- L-am căutat peste tot. - Ce s-a întâmplat?
- Am fost la Monteleone după tine. - Nu am putut ajunge acolo.
M-au urmărit.
Acum înţeleg tot ce ai încercat să-mi spui.
Îmi pare rău că nu te-am crezut.
Îmi pare rău.
Bine.
Poate că n-ar trebui să fumezi.
De ce nu...
Vrei să-ţi prepar ceva? Un ceai, poate?
Nu.
Nu, sunt... sunt bine.
Doar că...
Doar că mă bucur că te-am regăsit.
Sunt bine. Nu-ţi face griji. Prea bine.
Michael, sângerezi!
- Nu-i nimic grav. - Michael, eşti rănit!
Nu, e... e în regulă.
Nu-i nimic.
Cum nu e nimic? Eşti rănit!
Ţi-am spus că n-am nimic! Dă-te de pe mine!
Ţi-am zis să te dai dracului de pe mine!
-
Crezi că ne-ar fi împărţit cu tine, pe mine şi pe fiul meu?
Eşti atât de naivă.
Nu-i poţi scăpa.
Dar ţi-au omorât băiatul!
Mama ta nu te mai poate ajuta.
Toţi avem aceeaşi mamă acum.
Mama Lacrimilor.
Nenorocito! Nebuno...
Târfă nebună!
Guglielmo. Numele pe care ţi l-a dat Marta.
Găseşte-l.
Mami!
Sarah!
Am revenit cu ştirile de dimineaţă.
Şi acum ştirea zilei.
Au numit-o a doua cădere a Romei.
În ultimele zile, oraşul a cunoscut sute de acte de violenţă.
Detective Marchi, spui că toate au legătură unele cu altele?
Da.
Totul a început cu evenimentele de la Muzeul de Artă al Romei.
Cu uciderea brutală a asistentei Giselle Mares.
Dar cum se leagă toate?
A fost elementul declanşator a tot ce se întâmplă acum.
Cerem tuturor să fie atenţi după acestă fată, Sarah Mandy...
singurul martor al evenimentelor de la muzeu.
- Dacă o vedeţi... - Este suspectă?
Dacă o vedeţi, nu vă apropiaţi de ea.
Chemaţi poliţia şi cereţi cu secţia omucideri.
Rahat!
- Du-te dracu! - Nu, du-te tu!
- Banii mei, dă-mi-i! - Despre ce vorbeşti?
Dă-mi maşina. Dă-mi maşina!
Ochelari de soare!
Nu! Nu! Nu!
Alo?
Da, vreau adresa dlui Guglielmo de Witt.
D-E-W-I-dublu T.
- Da? - Vreau să-l văd pe Guglielmo de Witt.
Iar tu eşti?
Numele meu nu-i va spune nimic.
Bine. Intră.
Deci, ai vrut să mă vezi?
Te rog, ia loc.
După cum vezi, mă mişc mai greu.
Sunt aici pentru că eu... trebuie să te întreb despre...
Noi, alchimiştii, poate că practicăm o artă străveche...
dar ne uităm şi la ştiri.
Crezi că nu ştiu cine eşti, Sarah Mandy?
Şi că poliţia te caută pentru crimă?
Alt lucru despre noi alchimiştii...
e că nu luăm lucrurile aşa cum sunt.
Magia bună e bună, iar magia neagră...
Ei bine, e bună şi ea.
O parte din ceea ce facem e magie, ştiinţă...
ezoterism, teozofie, legi naturale.
Un pic din asta, un pic din aia.
Asta îmi va arăta cine eşti...
şi ce ai văzut cu adevărat.
Interesant.
Văd că ai nişte puteri latente.
Mai mult instinctuale.
Văd că Marta Colussi te-a trimis.
La fel şi mama ta, Elisa Mandy.
Ce mi-ai făcut?
Te aşteptai să te las înăuntru fără să ştiu cine eşti cu adevărat?
Şi acum, mai exact de ce ai venit la mine?
Trebuie s-o găsesc pe Mama Lacrimilor.
- De ce? - Ute ce se întâmplă oraşului.
Roma se prăbuşeşte. Trebuie oprită.
Şi ce crezi că poţi face tu? S-o omori?
Mama a fost foarte puternică...
şi cred că eu am aceleaşi înzestrări.
Pe care ţi le-ai descoperit când? Ieri?
Nu ştiu.
Trebuie să fie oameni care pot ajuta, oameni ca mama mea.
Părintele Johannes a spus că...
Mama Lacrimilor va aduce a Doua Eră a Vrăjitoarelor.
Părintele Johannes avea dreptate.
Undeva în oraş, celebrarea deja a început.
Dar mă tem că nu e nici o armată de vrăjitoare bune care să vină în ajutor.
Dacă vrei s-o opreşti, trebuie s-o faci singură.
Deci sunt pe cont propriu?
N-am spus că nu te ajut.
Nu-ţi pot da răspunsuri, dar îţi pot împărtăşi informaţii.
Urmează-mă.
Cu secole în urmă, un mare alchimist roman pe nume Varelli...
a locuit pentru un timp în această casă.
A fost şi arhitect talentat.
Şi cu puţin timp înainte de moarte, a construit casele celor Trei Mame.
Asta poate îţi va răspunde la ceea ce vrei să ştii.
Cele Trei Mame.
Nu ştiu cât mă va costa...
că am rupt ceea ce noi alchimiştii întotdeauna i-am spus SILENTIUM.
Le-am întâlnit pe cele Trei Mame...
şi am construit trei case pentru ele...
una în Freiburg, una în New York...
şi una în Roma.
Am descoperit prea târziu că aceste case ascund nişte secrete obscene.
De aici surorile împrăştie durerea...
lacrimile şi întunericul în întreaga lume.
Asta trebuie să fie casa pe care Varelli a construit-o în Roma.
"Ceea ce vezi
nu există
iar ce nu poţi vedea e adevărul."
E o ghicitoare.
Află unde locuieşte Mater Lacrimarum...
şi vei găsi răspunsul.
Eşti sigură că vrei să faci asta?
Am de ales?
- -
Mater.
Opreşte. Opreşte aici!
Hei! Tu cine eşti?
Am văzut nişte femei intrând.
- Le-ai văzut? - Nu.
- Vrei să-mi pui câteva întrebări? - Da.
Ţine.
De când locuieşti aici?
De mult timp.
30, poate 40 de ani.
De când au plecat naziştii, la sfârşitul războiului.
Şi cine a locuit aici înaintea ta?
Nu ştiu. Un fel de breaslă.
Filozofi. Poate artişti. Nu-mi amintesc.
De ce au plecat?
Poate pentru că atunci când naziştii au ocupat vila...
au torturat şi ucis mulţi oameni aici jos.
Hei! N-o să mă raportezi, nu?
Linişteşte-te.
- Unde s-a dus? - Cred c-a plecat.
Verific sus.
- Rămâi aici. - Da.
- Nu e acici! - Atunci a plecat. Totul e bine.
Ai uitat se pare care e treaba noastră, nu?
- Nu. - Nu?
Să le anunţi de fiecare dată când cineva dă târcoale!
- Ai înţeles? - Da!
- Da. - Mişcă!
Unde s-au dus? Pur şi simplu...
Sunt aici. O simt.
"Ceea ce vezi nu există...
iar ce nu poţi vedea e adevărul."
Secretul casei.
Sunt aceleaşi simboluri pe care le-am văzut şi pe urnă.
Catacombe.
Sunt catacombe necunoscute.
Dumnezeule.
Asta e casa Mamei Lacrimilor...
şi a adepţilor ei.
Dumnezeule mare.
Vrăjitoare.
Vrăjitoare?
Ce vorbeşti?
Vei vedea.
Stai în spatele meu.
Cele trei Graţii.
Ce faci aici?
Sunt istoric de artă. Voiam să văd...
Vino cu noi. Îţi voi arăta eu ceva.
Îţi arătăm noi! Da! Îţi arătăm noi!
Haide!
Mamă, dă-ne putere!
Arde-i pe toţi!
O voi face! O voi face!
O voi face!
Mater! Mater!
- Mater! - Mater!
Priveşte, Mamă! Un intrus!
Aşteaptă!
Prindeţi-l!
Te vom mânca de viu!
Atârnaţi-l!
Vreamea noastră...
vine!
Bună, Sarah.
Vino aici.
Cine vrea să mănânce fata?
Eu.
Am aşteptat acest moment...
o mie de ani!
Puterea noastră e aici!
Nimeni nu ne mai poate opri!
Nimeni!
Nu!
- Blestemato! - E cutremur!
Nu!
Sarah!
Sunt eu, sunt eu!
Haide, haide. Haide
Enzo. Enzo!
Du-te. Du-te!
Sincronizarea: Neoh
S F Â R Ş I T Sub by Horthy
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania