DOMNUL HOLMES
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes
N-ar trebui să faci asta.
Să loveşti geamul.
De unde ai ştiut ce voiam să fac?
Iartă-mi fiul. Îi plac albinele.
Nu-i albină, e viespe.
E un lucru total diferit.
El era?
Fiul risipitor se întoarce.
Afară, Roger. Ştii că nu ai voie.
E ca şi cum aş avea un ponei galez.
Vei urca la birou?
Nu încă.
Da. Din nou acasă.
Di nou acasă.
Doamnă Munro!
Se pare că avem o descreştere a populaţiei.
Nu a trecut dl Healy
să aibă grijă de stupărie cât timp am fost plecat?
Da, dar nu va mai putea şi data viitoare.
- A zis dl Healy asta? - Nu, fiica lui a zis.
Îl ia să stea la ea. A zis că-i prea anemic.
- E anemic? - Părea destul de vioi.
- Şi flecar. - Cu tine?
Vorbea de unul singur.
Cheia de la birou.
Aia e masa de prânz?
Watson se însurase şi eu eram singur.
De fapt, era în ziua când a părăsit Baker Street
când ultimul meu caz a început să se desfăşoare.
Era acum 30 de ani. Marele război se terminase
şi turiştii au revenit pe Baker Street
să arunce o privire la adevăratul Sherlock Holmes.
Din fericire, în poveştile lui,
Watson a publicat mereu o adresă falsă
pentru sediul actual.
Deci ai găsit adresa bună.
- De ce ai făcut-o? - Domnule?
De ce ai intrat în birul meu?
Acolo e sanctuarul meu.
Un loc privat.
Înainte să plecaţi în Japonia am văzut că scriaţi povestea aia.
Nu ştiam că scrieţi poveşti.
Dr. Watson, el le scria.
Am împrumutat cheia mamei şi am intrat în birou
şi acolo era.
Cât ai citit din ea?
Până unde v-aţi oprit. Era o parte bună.
Un om vine pe Baker Street.
Ziceaţi "Aţi venit în legătură cu soţia dv?"
De unde ştiaţi? Aţi făcut treaba?
Ce treabă?
"Bastonul arată urmele unor dinţi canini.
Lemnul e dintr-o insulă la S-V de Madeira."
Treaba asta.
Şi de unde ţi-ai dat tu seama
că vizita omului era legată de soţia sa?
Fiindcă purta o verighetă.
Nu. Indiciile sunt toate pe pagina aia.
Mai exact în fraza asta.
"Într-o zi, în cameră a intrat un tânăr,
în haine ieftine, deşi proaspăt călcate."
Hainele erau proaspăt călcate. Totuşi e un tânăr.
Haine ieftine.
Atunci i le călcase soţia lui. Bărbaţii nu au talent
şi nu-şi permite să aibă un servitor.
Foarte bine.
Aşa ai aflat că era legat de soţie.
Ei bine, nu.
Când eşti detectiv şi un om vine la tine...
de obicei e legat de soţia lui.
Şi atunci de ce te-ai oprit acolo?
Ai luat lucrurile de la chimist?
Am dat comanda. A zis că va dura câteva zile.
Ocupă-te de asta.
Altfel, triumfătoare?
Ca în ziua victoriei în Europa.
A venit doctorul.
- Ai răcit în Japonia? - Aşa pare?
Am crezut că vei ajunge la final.
Ai şi pierdut în greutate.
Ai găsit ce căutai,
misteriosul ăla cenuşiu?
Cenuşa fileu.
Da, scuze.
De asta ai fost invitat în Japonia, nu?
Să dezgropi unul şi să-l iei acasă.
Nu a interferat cu ce mi-ai prescris.
- Dar nu-mi poate face rău. - În sine, nu.
Zici că pot fi efecte secundare?
Posibil.
- Cum ar fi? - Speranţa.
Cum îl chema pe cel ce te-a invitat în Japonia?
Ai petrecut o săptămână cu el
şi ai corespondat luni bune.
Îţi aminteşti numele lui?
E un apartament adiacent cabinetului meu medical care se va...
Nu!
Ce se va întâmpla când nu-ţi vei aminti unde e telefonul,
sau vei uita să opreşti gazele?
- Nu poţi locui singur. - Nu locuiesc singur.
Am menajeră.
Ia jurnalul ăsta.
În fiecare zi când nu-ţi aminteşti o zi sau un loc,
fă un semn pe pagină pentru data acelei zile.
Şi dacă uit să fac semnul?
Nu...
E lăptişor de matcă.
Nu-l mai folosim.
În schimb, vom folosi asta.
- Se numeşte cenuşă fileu. - E mâncare?
Zici că a venit de pe burlan.
E din Japonia.
E cu totul altceva.
Adaug-o precum făceai cu lăptişorul de matcă,
în ceai sau în cafea.
Şi ar trebui să găteşti cu ea
pentru a spori specialităţile tale.
Dle Holmes?
Tamiki Umezaki.
Bine aţi venit în Japonia.
Sunt onorat că mi-aţi acceptat invitaţia.
Vom petrece noaptea la casa mea. Mâine vom începe cercetarea.
Am deţinut cartea dv timp de 20 de ani.
Am cumpărat-o prima dată când a apărut.
Sper că-mi veţi acorda o dedicaţie.
Desigur.
Dle Umezaki, cât de aproape de oraş
creşte cenuşa fileu?
Se găseşte în apropierea mării.
Şi cât de departe trebuie să mergem?
Cam două zile cu trenul.
Sunteţi foarte nerăbdător?
Sunt în mijlocul unui proiect ce intenţionez să-l termin
şi mintea mea trebuie să fie ageră.
Vreau să beneficiez de beneficii cât de repede posibil.
- E o urgenţă? - Mă tem că da.
Sunteţi un detectiv foarte bun!
Vă mulţumesc mult.
Mama mea se întreabă
dacă v-aţi adus faimoasa pălărie.
Pălăria de vânătoare?
A fost o cosmetizare a graficianului.
N-am purtat niciodată una.
- Şi pipă? - Prefer un trabuc.
I-am zis lui Watson că dacă voi scrie vreodată o poveste
va fi ca să corectez milioanele de neînţelegeri
create de imaginaţia lui.
Aţi scris o astfel de poveste?
Încerc să scriu acum.
Trebuie să închei cu tine înainte să mor.
"Deci aţi venit în legătură cu soţia dv."
"Aţi venit în legătură cu soţia dv."
"Aţi venit..."
Roger.
Poftim.
Ne vedem după prânz.
Voi avea nevoie de ajutor cu albinele.
Deci aţi găsit adresa bună.
Un uşier amabil la 221B.
E doar o ficţiune mică să inducă în eroare curioşii.
Majoritatea par să fie americani.
Luaţi loc, dle Kelmot.
Aşadar...
aţi venit în legătură cu soţia dv.
- De unde aţi ştiut? - Nu contează.
Spuneţi-mi ce aveţi de zis.
Pe soţia mea o cheamă Ann.
Mama ei a murit la naştere.
Tatăl ei a fost colonel,
ucis în Waziristan.
Ne-am dorit mult copii.
A pierdut primul copil în luna a treia...
Pe al doilea în a patra lună.
Ni s-a spus că e prea periculos să mai încercăm din nou.
Ann era... foarte supărată.
A fost ca şi cum fiecare din pierderi
ar fi fost copii reali, spre deosebire de...
Mersi.
Pentru o vreme, a insistat să sculptez nişte pietre de mormânt
şi să le pun la cimitir,
ca şi cum cadavrele lor ar fi fost acolo.
Avea nevoie disperată
de ceva să-i aline această periculoasă melancolie.
Adoră muzica şi i-am sugerat armonica paharelor.
Armonica?
Cel mai preţios bun al tatălui meu.
Cânta la el des până în ziua când a murit.
Am pus să fie adus acasă
şi am aranjat o lună de lecţii la el.
Câte o oră pe săptămână.
Curând, Ann m-a rugat dacă poate
mări lecţiile la de două ori pe săptămână.
Apoi de trei ori. Apoi zilnic.
Deci a devenit preocupată aşa cum speraţi.
De ce aţi venit aici, dle Kelmot?
Dle Holmes, Ann a mea s-a schimbat.
Şi nu sunt numai lecţiile
sau obsesia ei legată de instrument.
Într-o zi eram înafara camerei
şi dintr-o dată s-a oprit din cântat.
Şi o aud spunând foarte clar...
Grace? James?
Aşa trebuia să-i cheme pe copii voştri?
Când am întrebat-o, a negat.
Aşa că i-am interzis să cânte la armonică şi să ia lecţii.
Femeia care le preda, doamna Schirmer,
e o persoană cu convingeri periculoase.
Convingeri periculoase ale unei profesoare de muzică?
A vrăjit-o pe Ann,
speculând mintea ei slabă pentru un motiv care îmi scapă.
Ce dovezi ai?
Urmând sfaturile mele a încetat s-o mai vadă pe doamna Schirmer.
Am primit prin poştă trei chitanţe de la ea.
Fiecare pentru plata unei singure lecţii de armonică.
Ann a negat totul.
Prin urmare, soţia mea nu mai are voie
să scoată bani din bancă.
Apoi ieri, am urmărit-o pe Ann
până în locul unde se ţin lecţiile de armonică.
O puteam auzi cântând chiar şi din stradă.
Bineînţeles că am intrat, dar doamna Schirmer mi-a zis
"Soţia ta nu e aici."
Aseară, am întrebat-o pe Ann.
Şi a zis că n-a fost la doamna Schirmer.
De săptămâni bune.
Aveţi o poză cu soţia dv?
Vă voi prelua cazul dacă îmi răspundeţi la o ultimă întrebare.
Desigur.
Cu ce parfum îşi dă soţia dv?
Roger?
E târziu. Stinge luminile ca la Blitz.
Ia uită-te la tine.
Îţi aminteşti de tatăl tău?
Îmi amintesc când mă ţinea de mână şi mă ducea la mare.
Nu-ţi aminteşti. Asta e poza.
Dar de poveştile invizibile?
În unele nopţi la culcare îţi zicea poveşti.
Zicea: "Zi-mi trei lucruri."
Şi tu răspundeai "O minge, o pisică şi Roger."
Atunci el...
inventa o poveste
despre o minge ce avea o pisică pe nume Roger.
Întotdeauna ceva şi Roger.
Nu-ţi aminteşti nicio poveste invizibilă?
Nu. Tu?
Nu m-am priceput niciodată să spun poveşti.
Somn uşor.
Primul lucru de ştiut e că nu e niciun pericol.
Albinele nu sunt interesate să-ţi facă rău.
Singurul lor instinct e de autoconservare.
De oameni?
Sunt prea inteligente de atât.
Inamicii sunt vremea, boala şi prădătorii.
Au probleme cu viespile.
Ştiai că o singură viespe
poate ucide 40 de albine într-un minut?
În consecinţă, nu ne plac viespile.
Da, dle.
Nu ne plac viespile.
Regina conduce colonia.
Trântorii deservesc regina.
Mâinile sus.
Albinele lucrătoare îşi fac treaba. Aşa cum ar trebui.
Îngrijorătoare e scăderea numărului de albine.
Am identificat problema şi acum trebuie s-o rezolvăm.
Poftim. Du-te.
- Ai fost vreodată muşcat de o albină? - Înţepat.
Albinele nu au dinţi. Da, am fost.
Totuşi, nu des.
De 7.816 ori.
Ţin evidenţa.
Nu eşti înfricoşat observ.
Ai fost înţepat vreodată?
Nu. Niciodată.
Oamenii lucrează mereu cu albine, nu-i aşa?
Ce e lăptişorul de matcă?
E o secreţie specială a albinelor lucrătoare.
- Ştii de ce se numeşte aşa? - Pentru că regina se hrăneşte cu el.
Bravo.
Puterile curative ale lăptişorului de matcă
au determinat monografia mea,
"Valoarea lăptişorului de matcă
cu comentarii
legate de potenţialele beneficii asupra sănătăţii a cenuşii fileu."
- Ce-i aia? - Cenuşa fileu?
În japoneză hire sansho
e cuvântul pentru zanthoxylum piperitum.
Se foloseşte pentru a trata boli degenerative.
Anemie, circulaţia sângelui... artrită şi...
Cum se numeşte?
Senilitate.
Asta a fost o glumă.
Cele mai noi cercetări sugerează că cenuşa fileu
promite mai mult decât lăptişorul de matcă.
De azi înainte vom folosi numai cenuşa fileu.
Ai mai scris legat de omul acela şi soţia sa?
- Toate la timpul lor. - E adevărat?
Desigur. Ficţiunea e lipsită de valoare!
Locul în care te-ai oprit.
De ce voiai să ştii parfumul soţiei?
- Camee trandafirie? - Da.
Întotdeauna lasă o urmă.
Doamnă Schirmer.
Doamnă Schirmer, sunt Thomas Kelmot. Lăsaţi-mă să intru.
Doamnă Schirmer!
Dle Kelmot, te-am avertizat!
Dacă vii, chem poliţia metropolitană!
Doamnă, starea emoţională a amicului meu
e în aşa măsură, încât dacă nu-l lăsaţi să intre,
nu-şi va putea ţine în frâu pasiunile.
Permiteţi-ne să intrăm şi îmi asum eu răspunderea.
- Mulţumesc mult. - Cine e acest domn?
- Domnul e detectiv. - Da? Are insignă?
Îl cheamă dl Sherlock Holmes.
Vă deranjează dacă închid geamul? E aşa curent.
Nu. L-am văzut pe Sherlock Holmes în reviste.
Cu pălărie şi pipă. Nu seamănă cu el.
Doamnă Schirmer, am văzut-o pe Ann intrând aici,
vă cer să mi-o arătaţi.
Soţia dv nu-i aici.
- Ai mai zis asta. - Mă faci mincinoasă?
Oswald, scumpule, vreau să ştiu
dacă eşti soţia acestui domn.
- Nu. - Poate te-ai deghizat.
- Nu cred. - Iată!
E ceea ce numesc englezii un W.C.
A fost aici! Am văzut-o!
Dle Kelmot, dacă insistaţi în a vă urmări soţia
când deja m-aţi angajat pe mine s-o fac,
unul din noi va fi redundant.
- E foarte supărat. - E un nebun.
Armonica se credea a fi un instrument de magie.
Se zicea că e folosită pentru a chema morţii.
Are legătură cu natura paharelor.
Doar nu crezi asta?
Nu contează ce cred eu.
Când a venit ultima dată dl Kelmot aici?
Acum câteva săptămâni.
Chitanţele trimise la adresa ei
erau pentru lecţiile lui Oswald.
Doamna Kelmot plăteşte pentru ele.
Doamna Kelmot e pasională, dar amatoare.
Ştia că Oswald are darul ăsta.
- Ştiai că nu era aici. - Desigur.
Oswald nu are parfumul ei.
Şi totuşi nu eşti Sherlock Holmes!
Cât de drăguţ.
M-aţi aşteptat.
Ce faci?
Încerc să văd dacă pot spune unde am fost.
Nu ştii.
Dl Holmes poate spune astfel de lucruri doar privind o persoană.
- Unde ai fugit? - La albine!
Mănâncă micul dejun mai întâi!
Am primit o scrisoare de la mătuşa ta ieri.
Zice că e un cuplu în Portsmouth ce deschide un hotel acolo.
Au nevoie de menajeră.
De ce am locui în Portsmouth?
- Nu putem sta aici la nesfârşit. - De ce nu?
- Pentru că nu putem. - Ce-i în Portsmouth?
Acest cuplu deschide un hotel acolo...
Ai mai zis asta.
Te ridici de la masă când ai terminat şi nu înainte.
N-am terminat.
Nu mânca gunoiul ăla japonez.
E hire sansho.
- Ştiu că-ţi place să lucrezi la stup... - E o stupărie.
Ştiu că-ţi place să ai responsabilităţi, dar eu nu m-aş apropia prea mult.
- Albinele nu muşcă. - Nu mă refeream la albine.
Dl Holmes nu va fi aici mereu.
Mătuşa ta zice că s-ar putea să-ţi găsească slujbă la hotel.
- Are uşieri şi... - Au uşieri.
Am terminat.
Chimistul a livrat lucrurile dv.
Să-l pun pe Roger să deschidă lada?
Nu. Mă ocup eu când termin.
Da, dle.
Dle?
Ştiu că Roger v-a fost de ajutor. E un băiat bun.
A fost mereu isteţ.
Eu şi tatăl lui nu am ştiut
lucrurile de care e interesat un băiat ca Roger.
Copiii excepţionali
sunt adesea produsul unor părinţi neinteresanţi.
Am o soră ce locuieşte la Portsmouth.
Câteva cunoştinţe ale ei deschid un hotel privat acolo,
dorind să ne ia pe mine şi pe Roger.
Ai o soră?
Nu m-aş fi gândit niciodată.
E vorba de simbrie?
Nu.
Voi analiza cu atenţie.
Mama era tristă că a trebuit să pleci.
Acum îmi pare rău că nu am adus pălăria de vânător.
Ai zis că n-ai purtat niciodată una.
Da, dar ei i-ar fi făcut plăcere.
Îl voia pe cel fictiv. Tu eşti cel adevărat.
Nu sunt sigur că asta e adevărat.
Cred că odată am fost adevărat, până m-a făcut John fictiv.
Şi după asta nu am avut de ales.
Să joc rolul pe care l-a modelat el,
sau să intru în contradicţie.
Chiar îmi place pipa,
dar să fumez, şi mai ales în public,
după ce a devenit atât de cunoscut, mi se părea vulgar.
Deci imaginaţia dr Watson v-a schimbat?
Nu mi-am folosit prea mult imaginaţia.
Prefer faptele.
Tata mă aducea aici când eram copil.
A fost conceput ca o miniatură.
Noi ne plimbam ca giganţii.
Pietrele reprezintă vieţile celor pe care i-a pierdut.
Sherlock-san!
- Hire sansho? - Cenuşa fileu.
Dl Holmes.
E prea târziu să mergem la albine?
Nicidecum.
Verificarea albinelor!
- Sunt tăcute. - Da.
Ce se întâmplă când albinele mor?
E o întrebare metafizică?
Adică le jeleşti?
Nu pot spune că am jelit vreodată morţii,
albinele sau altceva.
Mă concentrez pe circumstanţe.
Cum au murit? Cine e responsabil?
Moartea, doliul, jelirea,
sunt toate obişnuite.
Logica e rară, aşa că...
Rămân la logică.
Mulţumesc frumos, dle.
Noapte bună, albinelor.
Vise plăcute, albinelor.
Mergem mâine la scăldat?
- În mare? - Da.
Va fi înviorător.
Face bine la circulaţia sângelui!
Bine atunci.
Ce fel de cărţi îţi plac?
Înafară de poveştile dr Watson referitor la albine.
Astea sunt toate cărţile pe care le am.
Ai aici înăuntru o bibliotecă foarte bună.
Poţi lua orice carte doreşti.
Dle Holmes?
Mergem la scăldat?
Am fost deja la stupărie.
Vă simţiţi bine?
Sunt perfect...
Sunt chiar...
Sunt în regulă.
Bine, Roger.
Ia-o înainte că te prind din urmă.
Roger! Vino că altfel pierdem ziua.
Bravo.
Ea e în poză?
Femeia din poveste?
Da.
Din cauza ei scrii povestea?
N-aş spune că o scriu...
Mai mult încerc să mi-o amintesc.
Mersi.
Acum câteva luni, a murit fratele meu, Mycroft.
Clubul lui, Diogene,
mi-a cerut să vin la Londra după lucrurile lui.
Mi s-a dat un cufăr mic conţinând poveştile lui Watson,
pe care nu le citisem până acum.
Erau precum le descrisese mereu John,
poveşti de groază într-un stil elevat de proză.
Dar unul din titluri mi-a trezit interesul.
Povestea era cunoscută,
dar finalul era foarte, foarte greşit.
Nu am văzut nicio reprezentare cinematografică.
Dar printr-o şansă a apărut o oportunitate.
E ciudat să văd o înfăţişare de 12 metri înălţime...
- Mă tem pentru sănătatea lui Ann. - Te temi pentru sănătatea ei psihică?
Dragă dle, ar trebui să te temi pentru viaţa ta.
Ce vrei să zici?
Crimă, dle Kelmot. Crimă.
Şi jucat ca un personaj din pantomimă.
Otrăvit?
Ce motive aş fi avut?
Armonica dv, doamnă Schirmer.
- Absurd! - Sau mai degrabă paharele.
E plumbul din cristal ce creează tonul unic.
Absorbit în sânge prin piele,
expuneri mici pot produce confuzii, halucinaţii.
Dar contactul obsesiv şi constant pot duce la nebunie şi moarte.
Fiecare complot venea cu o răsucire de mustaţă
şi se termina cu un semn de exclamare.
Criminalul nostru e ingenios.
Cu siguranţă nu vă referiţi la...
Mi-e teamă, dnă Kelmot, că va trebui să vă găsiţi
o nouă profesoară de muzică.
Prostii!
Ce posibil motiv
ar avea acea nemţoaică s-o ucidă pe Ann?
În acea seară am căutat ceva
ca să-mi abat gândurile de la cazul actual.
Şi am dat de poza ei.
Acum câţiva ani aş fi putut să-ţi zic totul
despre femeia din acea poză.
Cu siguranţă îmi reamintesc ce se întâmplase cu ea,
dacă era o victimă sau vinovată.
Dar în acea seară...
Nu mi-am putut aminti deloc.
Ceea ce ştiam cu siguranţă era că fusese ultimul meu caz
şi era când îmi părăsisem profesia,
venisem aici,
şi mă retrăsesem la albinele mele.
Aşa că am decis să scriu povestea pe hârtie
aşa cum era, nu cum o făcuse John să pară.
S-o scriu cum a fost înainte să mor.
Nu veţi muri.
Roger.
Am 93 de ani.
Am avut un unchi minunat ce a trăit până la 102 ani.
Atunci asta pecetluieşte soarta mea.
Care erau şansele să cunoşti
doi oameni ce au trăit atât de mult?
De fapt nu l-am cunoscut.
Mă duc să văd de albine.
Dle Holmes!
Am fost înţepat.
Spre deosebire de viespe, albina îşi lasă mereu acul.
- Cred că am făcut ceva stupid. - Nu.
Câteodată te înţeapă fără motiv.
Bea apă sărată.
Sau zeamă de ceapă ca să previi consecinţe grave.
Şi nu trebuie să-i zici mamei tale despre asta.
Nu vrem să se îngrijoreze.
Veţi reveni la poveste?
Ăsta e preţul tăcerii tale?
Buze ferecate.
Cât de drăguţ. M-aţi aşteptat.
Bună ziua.
- Dle? - Un ceai pentru o persoană lângă geam.
Desigur, dle. Aveţi grijă la trepte.
Bolnav ziceţi?
Cu ultimele puteri a scris acest cec.
- Poftiţi, dle. - Mersi.
Poftiţi.
- Aţi mai folosit aşa ceva înainte? - Nu.
E foarte otrăvitor. O picătură e mai mult decât suficientă.
Mersi.
Thomas nu se simte prea bine.
A insistat s-o fac negreşit.
Reasiguraţi-l pe dl Kelmot
că detaliile testamentului nu s-au schimbat
de când le-a dictat dansul.
Bunurile dv sunt şi ale lui şi invers.
- Scuzaţi-mă. - Da, doamnă?
Trenul de 8:10 e cel mai rapid?
Cel de 8:10 e cel încet, opreşte în mai multe gări.
Şi cel de 9:05?
E cel mai rapid, trece fără oprire.
- Toată lumea în vagoane! - Mersi.
Toată lumea în vagoane.
Albinele sunt atrase de dv.
E parfumul. Camee trandafirie.
Crede că sunteţi o floare.
Acum confuzia va lua sfârşit.
Pot lua loc?
Sunteţi foarte amabilă.
Stânjenelul. Ce rezistenţă uimitoare.
Suficientă lumină şi va creşte
în cele mai de nelocuit regiuni,
deşertice, friguroase, stâncoase.
De ce crezi
că ceva atât de mic şi nesemnificativ ca stânjenelul
ar trebui să fie mult mai puternic decât noi?
Poate că nu e afectat de mediul înconjurător.
- Sunteţi botanist? - Doar amator.
Am multe hobby-uri.
De fapt am un hobby special
care s-ar putea să vă amuze.
Pot vedea viitorul.
Vreţi să vă citesc în palmă?
Promit să nu găsesc nimic îngrozitor.
Dar prietena noastră?
Părinţii tăi nu mai sunt.
Mama ta acum mulţi ani, iar tatăl tău de curând.
Iubeşti pe cineva...
Nu, pe mai mulţi.
Dar ei te-au părăsit,
şi iubirea pentru ei n-a murit.
Suferi.
Dar nu trebuie să permiţi durerii să-ţi ghideze acţiunile.
Unde duce asta... Liniile nu sunt aşa clare.
- De ce? - Poftiţi?
Vedeţi atât de multe.
De ce nu puteţi vedea ce se întâmplă mai departe?
- Liniile... - Da, mi-aţi spus.
Faceţi trucuri cu altcineva, dle Holmes.
Stai.
Nu pot...
Nu îmi pot aminti.
Mamă!
Dle Holmes!
I-a dăunat fumul?
S-ar putea.
Cel mai probabil s-a ridicat brusc şi şi-a pierdut cunoştinţa.
Nu-i prima dată.
Ultima menajera n-a ştiut ce să facă.
Cred că s-a decis s-o facă subcutanat.
Acum nu mai putem pleca.
Nu. S-a asigurat de asta.
Unde e hire sansho ?
Cenuşa fileu.
Dacă nu-i acolo, habar nu am.
- Ai aruncat-o? - De ce aş face asta?
De ciudă şi răutate.
Unde ai auzit vorbele alea?
În dicţionar.
Mai mult ca sigur a luat-o el.
Şi a ars-o cu restul.
Poţi arde scrisorile.
A zis dl Holmes că vrea să facă asta?
Întotdeauna face aşa cu scrisorile.
De unde ştii ce fel de scrisori sunt?
Vrei să ştii cine îi scrie?
Pensionari care cred că au elucidat misterul lui Jack Spintecătorul.
Văduve care şi-au pierdut pisicile
şi ştiu că el e singurul om de pe pământ care le poate găsi.
E ultimul sprijin pentru fiecare nebun de acolo.
- Nu-i decizia ta. - Ba da.
Dacă tot voi fi o asistentă plictisită pe un salariu de bucătăreasă.
E un invalid. Are nevoie de o asistentă, nu de o menajeră.
A căzut doar.
Bunicul tău era sănătos tun
60 de veri şi apoi a căzut.
A murit după trei săptămâni.
Ar trebui să se interneze în spital.
Se va face bine!
Când se va însănătoşi noi vom pleca. Clar?
Aţi primit o scrisoare din Japonia.
Din partea dlui Umezaki.
- Ai citit-o? - Nu. Am vrut s-o fac.
Păcatul dorinţei. Eşti catolic.
Mama zice că aruncaţi cele mai multe scrisori primite.
De ce crezi că fac asta?
Oamenii ce vă scriu vor să rezolvaţi lucruri.
Dacă le citiţi scrisorile, aţi dori să-i ajutaţi.
Ai o părere prea bună despre mine.
Dacă ar fi să le citesc
m-aş simţi obligat să le răspund.
Poate că dl Umezaki vă cere să vă întoarceţi în Japonia.
Nu mă voi reîntoarce în Japonia.
- De ce nu? - E călătorie lungă şi sunt bătrân.
- Înainte v-aţi dus. - Asta a fost înainte.
Poate reuşiţi să faceţi rost de mai multă cenuşă fileu.
Cenuşa fileu
nu mi-a influenţat cu nimic memoria,
mai mult decât a făcut-o lăptişorul de matcă.
Da.
Singura inspiraţie
pentru orice fel de amintiri ai fost tu.
Haide. Deschide-o.
Scrie să-mi zică că mama lui a murit.
De unde ştiţi?
Dl Umezaki a jurat că nu mă va mai contacta.
Singurul lucru care i-ar fi putut schimba gândirea
ar fi vorbele mamei sale pe patul de moarte.
Un fiu bun face mereu ce zice mama sa.
Dle Holmes!
Nu trebuia să vă ridicaţi din pat!
Dnă Munro, am numărat paşii
de la pat la geam, de la geam la...
Nu veţi face nimic de unul singur.
Trebuie să mă chemaţi.
Am crezut că este o impunere.
Va fi o impunere dacă vă pierdeţi direcţia
şi o să ajungeţi să vă ridic de pe jos!
Nu mi-am dat seama că asta a devenit
o dispută foarte rea.
Încerc să calculez probabilitatea
de a găsi hire sansho
într-un loc atât de lipsit de viaţă.
Poate că e viaţa care se autoreafirmă.
Hire sansho.
Ce gust are?
Nu pentru gust am căutat-o.
Acum, înainte să plecăm,
nu trebuie să uit ceva.
Am semnat-o, după cum mi-ai cerut.
Nu sunt sigur că-mi poţi citi mâzgălitura.
"Domnului Umezaki, care nu deţine cartea de mult timp."
Nu ai cartea asta de 20 de ani.
Ci de la bibliotecă.
Urma de lipici arată locul de unde ai scos eticheta.
Nu ştii nimic legat de albine, lăptişor de matcă sau cenuşa fileu.
A fost suficient cât să te aduc aici.
Pe parcursul corespondenţei noastre în ultimele luni...
nu îţi era cunoscut numele meu?
- Nu. - Nici numele tatălui meu?
Masuo Umezaki?
Nu ţi-am cunoscut niciodată tatăl.
Era diplomat la Londra cu mulţi ani în urmă.
Îi plăceau lucrurile englezeşti.
Primul cadou pe care mi l-a dat a fost o bâtă de cricket.
Al doilea a fost asta.
În engleză, "ca să mă ajute la educaţie."
"După consultarea"
"cu marele detectiv Sherlock Holmes,"
"mi-am dat seama că e în interesul tuturor"
"să rămân în Anglia definitiv."
"Vei vedea din această carte"
"că este un tip foarte inteligent,"
"şi că vorbele lui în această problemă ar trebui luate în serios."
N-am mai auzit de el niciodată.
- Regret. - Mama e pe moarte.
A îmbătrânit fără un soţ. Şi toate din cauza ta.
Înţeleg.
Ultima dată când ai auzit de tatăl tău
a fost prima dată când ai auzit de mine.
Masuo a dispărut din viaţa ta
şi am sosit eu... sub forma unei cărţi.
Se pare că unul l-a înlocuit pe celălalt.
Sugerez că tu şi mama ta să valorificaţi timpul avut
şi să ajungeţi la o împăcare cu faptele acestui caz.
Un om şi-a abandonat familia şi a scris o poveste fiului său.
N-ar fi primul
care să-şi ascundă laşitatea într-un steag de sacrificiu.
Îmi pare rău.
Dar nu ţi-am cunoscut niciodată tatăl.
Nu te voi mai deranja cu întrebările mele.
Dar dacă cenuşa fileu va avea efect, anunţă-mă.
Ajutor.
Mersi.
Parcă aş fi fost atacat
de câinele din Baskerville.
N-o pot lăsa pe mama să vă vadă
- purtând maieul ăla. - Nu.
- E dovada. - Da.
A cui? A unei crime?
Am ceva pentru tine.
Nu.
Apis cerana japonica.
- Au albine în Japonia? - Da. Asemănătoare cu ale noastre.
Doar că sunt japoneze.
E cadou pentru tine.
Mersi.
Arigato, se zice în japoneză.
S-a întâmplat ceva?
Aţi mai pierdut încă o duzină de albine azi.
- O duzină? - Ce credeţi că e?
Un focar de mortalitate.
Ar putea fi o boală pe care n-am mai văzut-o,
sau o mutaţie neaşteptată.
Adu nişte albine moarte să le examinăm.
- Da, dle! - Şi lupa mea.
E în birou în unul din sertare.
Roger?
- Dl Holmes se simte mai bine azi. - Da?
Dl Holmes se simte atât de bine
încât vom începe o investigaţie.
A cui?
Valul de crime care a ucis
un număr de rezidenţi remarcabili ai stupăriei noastre.
Dacă aveţi nevoie de suspecţi ştiţi unde mă găsiţi.
Mamă, aşteaptă.
Pariez că dacă întrebăm, dl Holmes şi-ar face... treaba.
Când le zice oamenilor
cine sunt şi unde au fost numai privind la ei.
Faceţi aşa cu mama mea.
Sunt sigur că mamei tale
nu trebuie să i se spună unde a fost.
Nu-l mai plictisi pe dl Holmes cu absurdităţi.
Nu sunt absurdităţi, vino.
Vino şi stai în faţa dlui Holmes. Exact aşa.
Şi el îţi va spune unde ai fost.
Faceţi-o.
Vreţi să se rotească?
Nu, nu-i necesar.
Roteşte-te.
Ai fost plecată o bună bucată din zi.
Funinginea de pe rochia ta certifică
ca ai fost cu trenul la Portsmouth,
căci toate liniile ferate din apropiere ce ar fi putut să se potrivească
unei excursii de întoarcere de asemenea lungime, sunt în reparaţii.
În Portsmouth, te-ai întâlnit cu cei care deţin hotelul.
Părul şi unghiile dovedesc că ai vrut să laşi o impresie bună.
Ţi-au făcut o ofertă şi ai acceptat.
Ai refuzat ceaiul, şi nu ţi-ai văzut sora
faţă de care nu ai o afecţiune specială,
folosindu-te de indispoziţia mea ca scuză să te grăbeşti acasă.
- N-a fost o scuză. - Ai acceptat?
Încep peste o săptămână luni.
Amândoi?
- Mergem amândoi. - Vrea să devin lustragiu!
Roger!
Vrea să fac ce face şi ea!
Nu mi-e ruşine de ceea ce fac!
Tot mereu te plângi! Spui mereu
cât de greu e. Şi că ai vrea să fie mai bine!
Abia poate să citească!
Du-te după ea.
Cereţi scuze că ai zis lucruri ce au durut-o.
Ai fost crud!
Dacă nu-ţi vei cere scuze vei regreta.
- Oamenii mereu spun asta. - Pentru că e adevărat.
Moi, je regrette tellement.
- Dv regretaţi... - Atât de mult!
Tatăl tău îşi ura slujba.
Mecanic auto ca şi tatăl său.
Când a fost chemat la arme mi-a zis:
"Dragă, nu-mi voi petrece acest război"
"sub motorul jeep-ului unui barosan."
"Voi merge în Aviaţia Regală."
Şi aşa a şi făcut.
S-a antrenat.
A obţinut note mari, a fost repartizat pe bombardierul Bristol Blenheim, tip IV.
Şi a fost spulberat în aer de prima dată.
Toţi prietenii lui care au lucrat la garaj
au venit acasă teferi.
N-aş fi trebuit să spun ce am zis.
Atunci e o lecţie.
Să nu zici tot ce gândeşti.
Priveşte.
- Cum ai găsit asta? - În dulapul tău.
- Nu se poate. - În cel din colţ.
Nu ştiam că-i un dulap decât după ce l-am deschis.
Ăla nu-i dulapul meu, ci a lui John.
L-a lăsat pe Baker Street când s-a căsătorit.
Da, şi are un compartiment secret
ce conţine mănuşa de care scriaţi dv.
Ştiu că aţi spus că dr Watson nu întotdeauna
spune lucrurile corect, dar în poveste...
Nu mai lucrez la acea poveste.
Da, dar în povestea lui Watson e prezentă armonica.
Şi nemţoaica, şi mănuşa.
Poate că a spus lucrurile cum trebuie.
Nu, asta nu-i posibil.
John plecase deja de pe Baker Street.
Atunci de ce era acolo?
Nu ştiu!
Şi dacă am ştiut vreodată, acum nu-mi mai amintesc.
Dacă nu vă amintiţi,
atunci de ce cazul n-ar fi putut fi un succes
- precum l-a scris dr Watson? - Pentru că a fost ultimul meu caz.
Şi dacă ar fi avut un sfârşit de succes,
nu m-aş fi retras din profesie
şi să petrec 35 de ani aici, departe de lume!
Am ales exilul drept pedeapsă, şi pentru ce?
Cred că am făcut ceva foarte greşit...
Şi nu ştiu ce anume.
Numai durere, vină...
Sentimente lipsite de valoare, inutile!
Mi-aş fi dorit să nu fi preluat cazul dlui Umezaki!
- Kelmot. - Ce?
Cazul lui Kelmot. Aţi spus Umezaki.
Roger. E gata ceaiul.
Să adun asta.
Dle Holmes. Doriţi ceaiul acum?
Dle Holmes?
Dacă dv muriţi... ce se va alege de albine?
Habar nu am.
Nu pot rezolva totul.
Se zicea că e folosită pentru a chema morţii.
Moartea, doliul, jelirea...
sunt toate obişnuite.
Logica e rară.
Morţii nu sunt atât de departe.
Sunt de partea cealaltă a zidului.
Când zici asta?
Faceţi trucuri cu altcineva, dle Holmes.
Soţul meu nu ar reuşi niciodată să mă înşele
atâta timp cât eu îi spăl rufele.
Nu ştiu prea multe legate de profesia dv,
dar mă îndoiesc că prezicerea
viitorului unei femei pe care o urmăriţi e un obicei obişnuit.
Am intenţionat doar să obţin rezultatul dorit.
- Şi care ar fi acela? - Să întârzii acţiunile dv.
Să vă ţin departe de întâlnirea pe care abia aşteptaţi s-o aveţi.
Chiar înainte să vă zăresc azi,
am adunat câteva din sentimentele pasionale pe care le aveţi pentru soţul dv.
Omul care v-a furat muzica pe care o adoraţi,
v-a refuzat plăcerea lecţiilor,
şi chiar a refuzat să marcheze piatra funerară a unui copil.
Toate astea au prezis antipatia dv.
Şi apoi am fost martorul acţiunilor dv.
I-aţi falsificat semnătura,
i-aţi golit contul,
aţi cumpărat otravă, consultat testamentul,
plănuind o fugă cu un bărbat misterios
ce a fost plătit cu un comision frumos.
Şi toate pentru beneficiul meu.
Un set convingător de circumstanţe,
semnalând intenţia dv de a vă ucide soţul.
Dar aţi făcut două greşeli.
Mai întâi trebuie să daţi vina pe soţul dv.
Dacă dl Kelmot nu se aventura
în atelierul doamnei Schirmer...
şi mă abătea din drum,
dv nu aţi fi zăbovit pe stradă
pentru o perioadă de timp suspicios de lungă.
Dar n-aţi avut de ales şi aţi zăbovit.
De asemenea am mai observat
că nu e nimic la dv
ce indică genul de femeie căreia îi place să se uite în vitrinele magazinelor,
mai ales în vitrina unui taxidermist.
Care a fost a doua greşeală?
Nu, pur şi simplu confirmarea celei dintâi.
A doua a fost inevitabilă şi cu atât mai mult condamnabilă.
Bărbatul din gară.
Totul legat de el,
hainele, peticele de pe pantaloni,
mâinile sale, arse de acid şi cu cicatrici,
anunţau profesia lui.
Pietrar.
Banii trebuie să fi fost o necesitate,
altfel nu aţi fi falsificat semnătura soţului dv.
Banii erau pentru plata pietrelor funerare
pe care nu le voia soţul dv.
Pentru Grace. Pentru James.
Pentru dv.
Aranjarea lucrurilor ca să pară
că dl Kelmot era victimă
a fost ca să mă duceţi pe căi greşite?
Când am găsit cartea de vizită... am fost furioasă.
Acel Thomas mă cunoştea atât de puţin
încât a avut nevoie să angajeze un detectiv să descopere adevărul?
Apoi mi-a venit ideea,
că dacă cineva ar înţelege, dv aţi fi acela.
Thomas crede că sunt nebună pentru că vorbesc cu copiii mei.
Nu înţelege.
Morţii nu sunt chiar aşa de departe.
Sunt doar...
de cealaltă parte a zidului.
Noi, pe partea asta, suntem atât de...
Singuri?
Am fost singur...
toată viaţa mea.
Dar cu compensaţiile intelectului.
- Şi e suficient? - Poate fi.
Dacă cineva e atât de norocos încât să-şi găsească un loc în lume.
Şi un alt suflet cu care singurătatea cuiva poate locui.
Ştiţi un loc în care două asemenea suflete pot locui?
A fost o ofertă diferită de ce primisem până acum.
Voia să-şi împartă singurătatea cu mine.
Doar mai târziu am realizat
cât de fatală va fi decizia mea.
Aveţi un soţ care vă iubeşte.
Mergeţi acasă la el.
Dle Holmes...
Vă mulţumesc.
Ce pot face mai mult, doamnă?
A vărsat conţinutul sticluţei,
şi fără premeditare
a otrăvit martorul inocent.
Dacă ar fi fost una din poveştile lui John,
ar fi numit-o prefigurare.
Timpul nostru împreună a fost trecător.
Mai puţin de o oră.
Totuşi, moartea ei m-a făcut să realizez că natura umană e un mister
pe care nici logica nu-l poate explica.
Am dedus cu succes faptele cazului ei,
dar am eşuat să înţeleg însemnătatea lor.
Niciodată nu am simţit
un gol atât de neînţeles în suflet.
Numai atunci am început să înţeleg
cât de singur eram pe lume.
Doamna Hudson i-a scris lui Watson.
A venit de îndată.
A stat cu mine, în camerele noastre vechi încă o lună.
I-am povestit despre caz, în cel mai mic detaliu.
M-a adus înapoi din punctul critic.
Şi apoi Watson a scris povestea.
M-a făcut erou.
Era modul său de a dărui bunătate.
Nu ştia alt mod
în care să scrie caracterul pe care-l crease.
După atâţia ani, John încă nu mă cunoştea deloc.
Pot doar presupune de ce a luat mănuşa.
A fost pentru a nu-mi trezi amintirea,
să nu fie un puţ al tristeţii
la care aş putea să mă întorc?
Dar nu a putut nici să o distrugă.
După asta, John şi eu ne-am înstrăinat.
Trei ani mai târziu se stinsese şi el,
fără să ne luăm vreodată rămas bun.
Şi astfel se încheie povestea adevărată
a femeii ce a murit înainte de vreme,
şi a bărbatului care, până de curând,
era sigur că a supravieţuit vremii sale.
Roger e la albine?
Mai mult ca sigur.
Trebuie să-i spun ceva important.
Continuă cu orice faci acum.
Întreabă-l unde a pus stropitoarea!
Ambulanţa? Da, aici casa Headly.
- Headly? - Da, rapid!
Şi aduceţi şi nişte provizii de adrenalină.
- Casa Headly? - Corect, Headly!
Roger?
Roger!
Roger?
Roger. Nu...
Roger!
Dl Holmes?
Sunt inspectorul Gilbert.
Dl Holmes?
Da, inspectore?
Îi fac băiatului injecţii cu adrenalină,
aşa cum aţi spus, dar...
nu arată prea bine.
Fugea de atacatorii săi.
Urmele sale de paşi.
Modelul lor arată că fuga lui a fost dezorientată.
Roiul cred că l-a urmat.
Şi înainte să-şi piardă cunoştinţa
pielea sa s-a înroşit,
însoţită de o durere acută...
Tensiune arterială scăzută, slăbiciune.
Gâtul şi gura s-ar umfla.
Asta ar explica de ce nu a strigat după ajutor.
Apoi tensiunea arterială scăzută...
Imposibilitatea de a respira...
Şoc.
Ştiaţi că e alergic la albine?
Eram sigur că nu e.
Nu! Nu, doamnă Munro!
Nu trebuie să faci asta!
Fiul meu... nu se va trezi.
S-ar putea să nu se mai trezească niciodată.
Mi-au zis să revin dimineaţa.
Nici măcar n-ai avut decenţa
să-mi spui ce s-a întâmplat cu el!
N-am crezut că va conta.
Sunt mama lui!
Sunt mama lui...
şi mi l-ai furat!
El e tot ce am!
Şi acum l-am pierdut.
De ce nu te-au înţepat pe tine?
- Ar fi trebuit să fii tu! - Nu sunt vinovate albinele.
Numai de ele îţi pasă!
Nu! Îmi pasă de Roger.
Ţin la el foarte mult.
Nu albinele au făcut-o.
Nu albinele sunt vinovate.
Au fost viespile!
Roger încerca să afle ce omora albinele.
Şi a aflat. A găsit cuibul de viespi.
A trebuit să le oprească să nu mai omoare albine.
Şi astfel a făcut cel mai rău lucru posibil.
A încercat să le înece cu apă din stropitoare.
De unde ştii că ele au fost?
Albinele îşi lasă acele. Viespile nu.
Nu erau ace rămase pe faţa lui Roger.
Şi apoi când l-au atacat, a lăsat stropitoarea
şi a fugit să protejeze albinele.
Sunt urme de paşi de la stupărie la cuib şi înapoi.
Încerca să salveze albinele.
Da.
A fost odată o femeie.
N-am cunoscut-o decât mai puţin de o zi.
O conversaţie de un sfert de oră.
Avea nevoie de ajutorul meu.
Avea nevoie cu disperare să fie înţeleasă de cineva...
De mine.
Aşa că am discutat informaţiile cazului ei aşa precum le vedeam eu...
M-am gândit că pentru satisfacţia ei.
Am privit-o îndepărtându-se.
Şi în câteva ore s-a sinucis.
Identificând cauza disperării ei cu aşa o claritate,
i-am dat undă verde să facă ce intenţiona.
Ar fi trebuit să fac orice ca s-o salvez.
S-o mint, să inventez o poveste.
S-o iau de mână şi s-o îmbrăţişez în timp ce plânge,
şi să-i zic: "Vino să locuieşti cu mine."
"Hai să fim singuri împreună."
Dar am fost fricos.
Egoist.
Ea e motivul...
pentru care am venit aici la albinele mele,
astfel încât să nu mai fac rău nimănui niciodată.
Îţi las ţie casa.
Ţie şi lui Roger.
Casa, ograda, stupăria, totul din interior şi exterior.
Şi cum nu-mi voi schimba decizia,
cred că vei vedea
că va fi mult mai puţin complicat referitor la faptul
ca voi doi
să nu plecaţi...
... la Portsmouth.
Doamnă Munro?
S-a trezit Roger.
Dragă dle Umezaki,
Vă scriu să vă spun că în sfârşit
îmi reamintesc întâlnirea cu tatăl dv.
O femeie a murit pentru că am eşuat să-i rezolv cazul.
Vinovăţia şi acuzaţiile şi-au pus amprenta pe mine,
puterile mele nu erau cele mai bune
când am primit un mesaj urgent
ce mă chema la clubul Diogene
să mă întâlnesc cu fratele meu Mycroft.
Acest domn vrea să-şi ofere serviciile.
Vrea să lucreze pentru Coroană.
Sunt aici să fiu testat, dle Holmes.
Vreau foarte mult să fiu util.
Credeţi că sunt potrivit?
Sunt sigur, dle.
Bun. E o mică problemă.
Dl Umezaki are soţie şi copil în Japonia.
Se întreabă care ar fi cea mai bună cale.
Scrieţi o scrisoare în care spuneţi că intenţionaţi să rămâneţi în Anglia.
S-ar putea să dureze mult până vă întoarceţi.
Tatăl tău a servit
imperiul britanic timp de mulţi ani
în secret absolut şi cu cea mai mare distincţie,
din...
... strâmtoarea Malay
şi până la Marea Arabiei.
Era un om curajos, inimos şi demn,
de care iubita soţie şi preţuitul fiu
ar fi mândri.
Sherlock Holmes.
Prietenul meu John.
Fratele meu Mycroft.
Doamna Hudson.
Masuo Umezaki.
Maya... Umezaki.
Ann.
Şi asta pentru cine e?
Pentru mine. Pentru tine.
Încă nu, pentru puţină vreme.
Aţi terminat ce aveaţi de făcut?
Da.
Prima mea incursiune în lumea ficţiunii.
N-ar trebui să părăsim această viaţă fără un sentiment de finalizare.
Poţi folosi asta în una din poveştile tale.
Un glob de sticlă, o albină...
şi Roger.
Arată-mi cum să le liniştesc.
Du-te.
Regina conduce colonia.
Trântorii deservesc regina.
Albinele lucrătoare îşi fac treaba.
Nu-i adevărat?
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes