api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com
Asta este una dintre poveştile mele preferate,
chiar dacă începe într-o pivniţă.
O voi spune în felul în care a fost scrisă
de către acest tip... Bellini...
Care trăieşte sub uimitorul şi extraordinarul...
Magazin al domnului Magorium.
Şi, da...
doarme cu o păpuşică.
Treaba lui Bellini este să construiască toate cărţile
pentru toţi copiii care vin la Magazin
Dar şi să înscrie în cronică însăşi viaţa domnului Magorium.
Domnul Magorium a făcut jucării pentru Napoléon,
l-a bătut pe Abraham Lincoln la şotron
şi deţine recordul pentru timpul petrecut cu capul în jos.
Unii îl numeau geniu pe Magorium.
Mama îl considera excentric.
Şi un tip din Detroit
îi spunea, în mod inexplicabil, "Steve".
Dar povestea lui Magorium
ajungea la capitolele de sfârşit.
E bine... toate poveştile, chiar şi cele care ne plac,
trebuie să se sfârşească la un moment dat...
... şi când se întâmplă,
e doar ocazia altei poveşti să înceapă.
Deci începutul sfârşitului începe cu un capitol intitulat
"Primul concert al lui Molly Mahoney".
Molly Mahoney era managerul Magazinului,
ucenica domului Magorium şi singura mea prietenă.
Dimineaţa, Mahoney cânta la pian,
încercând să termine primul ei "concerto",
dar nu reuşea niciodată să găsească notele potrivite.
Când era mai tânără,
toată lumea credea că este un geniu al muzicii,
o pianistă deosebită,
iar ea i-a crezut.
Dar acum, de când a devenit adultă,
nu mai e aşa de sigură.
Nu ştiu de ce adulţii nu cred în ceea ce au făcut
atunci când erau copii.
N-ar trebui să fie mai deştepţi?
Mahoney avea nevoie de şansă de a-şi demonstra sieşi
că era în stare de mai mult decât credea.
Iar acea şansă era pe cale să apară.
Şi aşa începe acest capitol...
cu pălăria mea rămânând agăţată.
Eric.
Bună, Mahoney.
Te-ai întors.
Da.
Credeam că tabăra durează patru săptămâni.
Nu, nu... doar una.
Mi s-a agăţat pălăria.
Se pare că ai nevoie de o scară.
Nu.
Trebuie doar să sar mai sus.
Eric, sunt doi metri, cel puţin.
Doi metri?
- Chiar aşa? - Cel puţin.
Crezi că ar trebui să-mi iau avânt?
Da.
Şi, ţi-ai făcut prieteni în tabără?
Da.
Jeff.
Jeff e real?
Da. Sigur.
E un animal?
Era o veveriţă.
Bună dimineaţa.
Te-am prins.
E o metodă bună prin care poţi pierde trenul.
Îmi place să cânt.
Mahoney.
Bună dimineaţa, domnule.
Deja?
Intră, intră.
Cum aţi dormit?
Cu capul în jos. Am avut furnicături în picioare.
Mortimer, dă-te de pe canapea.
Îţi plac ridichile?
Nimănui nu-i plac ridichile.
Deci probabil nu ţi-ar plăcea budinca de ridichi.
Probabil că nu.
Păcat, pentru că am făcut.
Domnule, speram să vorbim din nou
despre ceea ce am vorbit săptămâna trecută.
Despre cum hârtia n-ar trebui să bată piatra?
Nu, domnule.
Despre posibilitatea ca eu să-mi găsesc un nou loc de muncă.
Asta ziceam şi eu.
Poftim?
Am stat treaz toată noaptea făcând budincă de ridichi
şi gândindu-mă, mi-am dat seama
că am Magazinul de peste 113 ani.
E foarte mult timp, Mahoney.
Da, este.
Aproape 114 ani.
Şi niciodată măcar
nu m-am uitat la vreo chitanţă deci n-am nici cea mai vagă idee
cât valorează magazinul.
Probabil că nu e ceva bun.
Exact.
Mortimer... adu.
Zebră proastă.
Angajez un contabil.
- Un ce? - Un contabil.
Dacă o luăm literal,
trebuie să fie o corcitură între "numărător" şi "mutant".
S-ar putea să fie exact ceea ce ne trebuie.
E bine, dar...
bănuiesc că se pronunţă...
Am dat un telefon la una din agenţiile alea
şi au spus că vor trimite unul dintre cei mai buni mutanţi ai lor
în cursul zilei de azi, nu?
Deci consideră problema rezolvată.
În ce fel e rezolvată?
Destul de bine după părerea mea.
- Vino cu mine. - Domnule?
Vorbesc serios.
Ce?
M-am blocat.
De podea?
Nu, domnule.
Atunci?
Ca persoană.
Ţineţi minte când eram o fetiţă
şi puteam cânta al doilea concert de pian al lui Rachmaninoff
şi toată lumea vorbea de potenţialul meu?
Acum am 23 de ani
şi lumea încă mai vorbeşte de potenţialul meu
dar dacă mă puneţi să cânt partitura pe care o ştiu cel mai bine...
tot al doilea concert de pian al lui Rachmaninoff l-aş cânta.
Ţi-aş putea sugera să uimeşti lumea
cu primul concert al lui Molly Mahoney?
Aş vrea.
Dar sunt blocată.
Vino cu mine.
Asta, draga mea, e pentru tine.
Mulţumesc.
Ce este?
Este Cubul Congreve.
Pare a fi o bucată mare de lemn.
Chiar este o bucată mare de lemn.
Dar acum, este bucata ta mare de lemn.
Mulţumesc.
Chiar mă gândeam aseară
că nu am destule bucăţi de lemn.
Aventurile ciudate solicită unelte ciudate.
Mergem într-o aventură?
Ei bine, draga mea, deja suntem într-una.
Tot ce voi spune este:
Cu credinţă... iubire...
această bucată... şi un mutant numărător,
te-ai putea găsi undeva unde nu ţi-ai imaginat vreodată.
Acestea fiind zise... să deschidem magazinul.
Aşteptaţi, domnule...?
Mortimer, sunt înaintea ta cu mult.
Nu intra în frigider.
Domnule...
Da, drăguţo?
Sunteţi în pijamale.
Înainte!
Eric, îţi pot împrumuta pălăria?
Sigur!
Mă scuzaţi. Bună ziua.
Cât cereţi pe peşte-mobilul de acolo de sus?
- Acela deci. - Da.
50 de dolari.
Cincizeci!
50... nu credeţi că e cam mult, doar pentru o maşinuţă?
În caz că n-aţi observat, peştii sunt proaspeţi.
Dacă nu vrei să dai atâta,
avem acel peşte-mobil de acolo la doar 17 dolari.
Dar aceia nu sunt proaspeţi.
Şi au colesterolul mărit.
Molly? Molly Mahoney?
Da.
Sunt Dave. Dave Wolf.
Am fost cu tine la ora de fizică din facultate.
Bună!
Doamne. Încă lucrezi aici?
Da.
Adică... da.
Şi tu ce mai zici? Ce mai faci?
Sunt inginer.
Felicitări.
Ştii, e amuzant.
Nu te-aş fi recunoscut niciodată
dacă nu era treaba aia cu degetul.
E mai uşor cu casa.
Mai cânţi la pian?
Da. În fiecare zi.
Stau aici o săptămână. Pe unde cânţi?
În apartamentul meu.
Credeam...
Da... vrei să-ţi împachetez ceva?
Nu, mulţumesc.
Mă bucur că te-am văzut.
Întotdeauna m-am întrebat ce s-a întâmplat cu tine.
Mă bucur să te văd.
Da.
Îmi pare rău.
Mingile Ţopăitoare... întotdeauna încearcă să scape.
Bine, afară.
Afară.
Şi tu.
Şi tu afară.
Îmi pare rău.
Ai grijă.
Bine.
Salut.
Doar... la cumpărături.
Cumpărături.
La cumpărături.
Indiferent ce îţi zic,
nu trebuie să stai la coadă.
Mă scuzaţi, domnişoară.
Mă puteţi ajuta, vă rog?
Pot încerca.
Nepotul meu vrea o maşină de pompieri de ziua lui,
cu scară mobilă
şi furtun care udă.
Şi nu găsesc niciuna.
Sună a treabă pentru Cartea Mare.
Conţine toate jucăriile pe care le avem pe stoc.
Şi acum..."M" de la maşină sau "P" de la pompieri...?
Să încercăm "P".
Cum ai făcut asta?
N-am făcut-o eu.
Trebuie să fi făcut ceva.
În mod surprinzător, nu.
Este Cartea.
E magică.
Haide, băieţi. Aduceţi-o mai sus!
Mai sus! Aşa!
Scoate pasărea asta de aici, da?
În regulă, e bine.
Bine, sus, sus.
Bună ziua, mă scuzaţi domnişoară.
Bună.
Bună ziua.
Cred că domnul Magorium mi-a solicitat prezenţa.
Eşti destul de bine îmbrăcat pentru un păpuşar.
Nu, nu... sunt Henry Weston, contabilul.
Am venit la interviu.
Bună ziua.
Mă numesc Mahoney.
Sunt managerul magazinului.
Încântat de cunoştinţă.
Trebuie să recunosc, când agenţia m-a trimis,
n-aveam nici cea mai mică idee că acesta este un magazin de jucării.
Dacă ar afla copiii că acesta este un magazin de jucării,
ar fi balamuc aici.
Era o glumă.
Ştiu.
Bine.
Probabil că vrei să vorbeşti
cu domnul Magorium.
Un moment.
Bună.
Ce este?
Ce?
Nu e frumos să te holbezi la oameni, ştii?
Ce-ar fi să
începi să...
Se întâmplă tot timpul.
Salutări. Edward Magorium...
impresar de jucării, înnebunit după minuni
şi un lacom purtător de pantofi.
Eşti aici pentru postul de contabil.
Da. Henry Weston.
Spune seria lui Fibonacci
de la al 11-lea la 16-lea întreg.
Alo? Bunico?
89...
144, 233,
377, 610?
Perfect.
Numărul patru, chiar ne trebuie?
Dacă vă plac pătratele, da.
Da, îmi plac pătratele.
Bun. Acum,
raportul între cremvurşti şi pâine de hot-dog...
de ce, în numele muştarului, nu e niciodată suficientă pâine?
Cremvurşti în plus.
Da, dar de ce?
În caz că îţi mai cade.
Ce fel de prostănac nesuferit lasă să-i cadă cremvurştul?
Orice se poate întâmpla, domnule.
Orice se poate întâmpla, nu?
Cât de adevărat.
Eşti exact genul de mutant de care am nevoie.
Eşti angajat.
Poftim?
- Eşti angajat! - Asta e tot, nu?
- Asta e tot ce-mi trebuie. - Domnule...
- Nu eşti de acord, Mahoney? - Nu, nu tocmai.
Perfect. Am auzit lucruri bune despre tine.
Da?
Nu, nu încă, dar sunt sigur că voi auzi.
Văd că ţi-ai adus numărătoarea cu tine. Nemaipomenit.
Vino.
Îţi voi arăta magazinul.
Magazinul şi pe urmă îţi voi arăta biroul meu...
Raţă, raţă, raţă...
Gâscă!
Vindem aproape tot felul de chestii inimaginabile, Mutantule,
de la colonii de furnici la dirijabile.
Sunt proprietarul acestui magazin de 113 ani,
încă de când am venit în această ţară,
cu toate că inventez jucării de la mijlocul anilor 1770.
- Pof... Mă scuzaţi, domnule? - Da?
Aţi spus 1770?
Da, domnule. Deci, după cum îţi poţi imagina, contabilitatea
e un concept nou-nouţ pentru mine.
Asta ar însemna să aveţi 240 de ani, domnule.
Eşti deja angajat, Mutantule. Nu trebuie să te dai mare.
Acum, vino după mine.
Am ajuns.
N-am aruncat nimic.
Da, observ.
Toate astea sunt numai chitanţe?
În mare parte. Altele sunt documente importante.
Altele ar putea fi prostii pe care nu le-am înrămat niciodată.
Nu-mi dau seama de diferenţă.
Deci n-aţi ţinut o contabilitate a venitului dumneavoastră.
Nu.
Sau să plătiţi vreo taxa?
Nu.
Nu v-aţi reînnoit licenţa de desfăşurare a activităţii?
Să-mi reînnoiesc...?
Să vă reînnoiţi... Nu contează.
Vă daţi seama, să determini valoarea
acestui magazin din acest... haos total
este o sarcină insurmontabila şi dacă aţi reuşit...
să nu intraţi în faliment
sau să fiţi evacuat,
să fiţi trimis la închisoare pentru evaziune fiscală...
... de ce vreţi să faceţi asta acum?
Da. Poţi să păstrezi un secret?
Firma are o politică foarte strictă în privinţa informaţiilor exclusive.
Nu vă faceţi griji.
Dar poţi să păstrezi un secret?
Da, domnule.
Plec.
De la magazin?
Din lume.
Vezi pantofii ăştia?
I-am găsit într-un magazin micuţ
în Toscana
şi m-am îndrăgostit de ei în aşa fel încât,
am cumpărat suficienţi cât să mă ţină toată viaţa.
Asta e ultima mea pereche.
Deci, mă scuzaţi, am un meci de bile
şi trebuie să-mi încălzesc
degetele.
Eric! Eşti gata
de jocul nostru de bile?
- Domnule Magorium? - Da?
- Vi se pare corect? - Ce anume...?
Nu, nu mi se pare corect deloc.
Trebuie să-l urmărim pe acest Eric, nu?
Nu vă faceţi griji, sunt... în ordine aici, băieţi.
Acest capitol se numeşte
"Pe bune, uitaţi-vă."
Pe bune,
uitaţi-vă.
Nu se poate!
Haide.
E aşa de tare.
- Haide! - Să mergem!
E aşa bine.
Cineva!
Ajutor!
Impresionantă minge, nu?
Imposibil să te fereşti.
Băiatul ăsta e ciudat.
Mahoney,
l-ai văzut pe domnul...
Noapte bună!
L-ai văzut pe domnul Magorium?
Da. E cam atât de înalt.
Are nişte sprâncene uluitoare...
E sus.
Mulţumesc.
Trebuie să mai lucrezi la glume, Mutantule.
Râd în sinea mea.
- Domnule Magorium. - Mutantule.
Domnule Magorium...
Accepţi provocarea mea la cercuri?
Avem câteva mari probleme.
Probleme mari.
Nu am probleme mari.
De fapt, aveţi.
Nu cred.
Ce ziceţi de factura asta
de la o companie din Brazilia?
Spune că
le datoraţi 300.000 de dolari pentru
o clanţă magică?
E caraghios.
Mulţumesc.
300.000 pentru o clanţă?
N-am plătit niciodată mai mult de 200.000.
Poftim, prinde.
Dar Bellini?
Bellini este cel care construieşte cărţile
şi s-a născut în pivniţă.
Aveţi un chiriaş în pivniţă?
Acolo s-a născut.
Nu-i pot cere să plece.
Bine.
Conform fişelor dumneavoastră de personal
aţi avut angajate mai multe personaje fictive.
- Ca de exemplu? - Regele planetei Yaweh.
Nu e fictiv.
Domnule, sunt oameni...
De fapt nu e regele
şi planeta Yaweh nu există,
dar el nu e fictiv.
Tocmai asta e problema.
Dacă nu există nicio planetă...
- Domnule Weston. - Da, domnule?
Nu poţi învinovăţi oamenii că aspiră la ceva, nu?
Scuze.
Am cam exagerat.
Credeam că e amuzant dar se pare...
Scuze.
Cine a făcut asta?
Eu.
Nu, serios, cine a făcut-o?
Nimeni.
Mahoney?Alo. Am o scurtă întrebare.
Rapidă. Hei.
Bine, Mutantule.
Am nevoie de ajutorul tău pentru explicarea acestei poveşti
pe care domnul Magorium a făcut-o.
Ce poveste a făcut?
Aceasta de aici, de exemplu...
a primit o datorie semnată de Thomas Edison.
Chiar aşa?!
Mulţumesc pentru idee."
Cu poza becului lângă ea.
E adevărat?
Nu... nu e adevărat.
E o datorie semnată. De la Thomas Edison.
Ţi se pare că este
ceva ce ar exista în lumea reală?
Păi, are semnătura lui pe ea.
Alo? Te rog?
Un moment, vă rog.
Mahoney, aşteaptă.
Am nevoie...
de o simplă explicaţie.
Sigur. Este un magazin magic de jucării.
Nu există magazine magice de jucării.
Sigur că există.
Când spui "magic", vrei să spui "special"?
- Nu, vreau să spun "magic". - "Unic"?
- "Magic". - Ce zici de...
"Foarte, foarte tare"?
Bine.
În spatele meu, da...
e un magazin jucării.
E mare şi ciudat...
dar e doar...
un magazin de jucării.
Ştiam
încă de când am văzut costumul ăla.
Ce anume?
Că eşti "doar" un tip.
Ce înseamnă "doar" un tip?
Un tip ca tine.
Acelaşi păr, acelaşi costum, aceiaşi pantofi.
Se plimbă.
Orice ar fi, el zice
"E doar un magazin"
"Asta e doar o bancă".
"E doar un copac".
E doar ceea ce este, nimic mai mult.
Bine, dar-dar ăsta...
e doar un magazin.
Sigur pentru tine... asta e.
Trebuie să-ţi spun...
Sunt foarte dezamăgit de tine.
Înţeleg să fii supărat sau speriat sau chiar suspect,
dar nu ai niciun motiv să devii morocănos.
M-aş aştepta la un asemenea comportament
la un magazin nou-nouţ sau chiar la unul vechi de câţiva ani
dar un magazin
de vârsta ta...
să te superi?
E pur şi simplu
cumplit.
Adevărul implacabil este că eu plec mâine
iar Mahoney, să-i fie binecuvântat sufletul acela timid,
va trebui să aibă grijă de tine.
Îmi pare draga mea, dar astea-s faptele
şi nimic nu le poate schimba.
Te iubeşte,
ca şi mine
şi trebuie să fim pregătiţi pentru mâine, orice ar fi,
cu determinare, bucurie şi curaj.
Deci ţi-aş sugera să nu mai fii bosumflat.
Mă aştept să te aduni...
... şi să-ţi iei cea mai bună faţă până la plecarea mea.
Acest capitol se numeşte
"Distracţia şi Mintea sunt de bază".
Şi mai e şi tipul ăsta nou, Mutantul,
care e cam înţepat.
Dragă, ai stat toată ziua la magazin?
Am făcut multe lucruri.
Cum ar fi?
Am făcut o sculptură,
am tras 20000 de palete unei mingi...
şi mi-am dat seama cum se câştigă la solitaire
de fiecare dată, fără să trişezi.
Eric, astea sunt lucruri pe care le faci singur.
Sunt...
oameni... prin zonă.
Am fost de acord că te poţi întoarce mai devreme din tabără
dacă faci un efort să-ţi faci prieteni.
Nu e vina mea că nu mă plac oamenii.
Oamenii te vor place... dacă au şansa să te poată cunoaşte.
Nu, nu mă plac.
Cred că sunt ciudat.
Pentru că faci sculpturi de unul singur.
Pentru că nimeni nu vrea să se joace cu mine.
Ai rugat pe cineva să se joace cu tine?
Nu chiar.
Eric, trebuie să le dai oamenilor o şansă.
Ştiu ce se va întâmpla.
Nu ştii, puiule.
Crede-mă, oamenii sunt plini de surprize.
Doar...
alege pe cineva.
Pe oricine. Alege pe cineva necunoscut
şi încearcă să te împrieteneşti cu el.
Să vezi ce se întâmplă.
Nu ştiu nici măcar cum să încep.
Uşor.
Începe prin a saluta.
Nu te ruşina.
Lasă să vorbească
Doar inima
Nu te înfricoşa
Ori nimeni nu va ştii
Că exişti
Ridică-ţi capul
Şi lasă sentimentele să iasă
În schimb
Nu te ruşina
Lasă să vorbească doar inima
Inima
Ştii că iubirea
E mai bună decât un cântec
Iubirea este locul
Unde fiecare ne regăsim
Nu te ruşina
Lasă să vorbească
Doar inima
Nu te înfricoşa
Ori nimeni nu va ştii
Că exişti.
Nu te ruşină...
Lasă să vorbească doar inima
Mahoney?
Mahoney balonul?
Domnule...
Am o ghicitoare pentru tine.
Poate nu acum, domnule.
Nu-ţi face griji. E uşoară.
Ce e mic, nemaipomenit şi zice "au"?
N-am idee.
Au!
Foarte amuzant.
Domnule, ce nu e în regulă cu acest colţ?
Se pare că, în ciuda eforturilor mele,
magazinul nu primeşte
- prea bine plecarea mea. - Poftim?!
Care plecare?
Vroiam să fie o surpriză spectaculoasă
dar se pare că magazinul are alte intenţii.
E una din preferatele mele, Kristine!
Ce trebuia să fie o surpriză?
Îţi dau ţie magazinul.
Îmi daţi magazinul?!
Surpriză!
- Surpriză. - Pardon?
Da, domnule?
Ai filmul "George curiosul merge la spital"?
Mahoney?
Voi întreba.
Un excelent
exemplar din literatură şi o alegere inspirată în acelaşi timp.
Ai citit-o?
S-o citesc?
Am luat o gustare chiar cu Omul cu Pălăria Galbenă însuşi!
Serios, domnule.
Ce, Mahoney?
Nu pot lua Magazinul.
Dar mi-ai spus că ai nevoie de o nouă ocupaţie.
Mă refeream la compus muzică, nu la condus Magazinul.
De ce nu? Ai face o treabă minunată.
Domnule Magorium...
Da?
Mulţumesc, Bellini.
E pentru domnul cu părul roşu ca focul.
- Domnule Magorium... - Da?
De ce nu mi-aţi zis nimic despre asta?
Se pare că nu înţelegi
regulile unei surprize.
Dar dacă nu vreau Magazinul?
De ce n-ai vrea Magazinul?
Pentru că nu-l pot conduce.
De ce nu?
Pentru că... trebuie să-l conduci.
Nu e un motiv bun.
Se numeşte "Magazinul Magic al domnului Magorium".
Rimează!
Ca să nu mai spun că...
sunteţi magic iar eu nu.
Şi în plus, ce veţi face dumneavoastră
dacă eu conduc Magazinul?
Eu plec.
Plecaţi?
- Mă scuzi? - Da, domnule?
Ceva nu e în regulă cu cartea asta pe care mi-ai dat-o.
Nu e în regulă?
E de neînţeles.
Cartea doar se prosteşte.
O să-l atenţionez pe Bellini imediat. Mulţumesc.
Domnule Magorium!
- Da, Mark? - Urmaţi-mă.
E ciudat de straniu şi straniu de ciudat.
- Ce este? - Pictam cu degetele...
- Da. - Ca de obicei. Şi Katie s-a uitat sus
şi... vedeţi?
- Toate culorile au dispărut. - Trebuie să verificăm
Uşa Camerelor.
Şobolani!
Majorete?
Am confundat! Mahoney, uită-te în Cartea Mare.
Mi-aş dori...
o acadea.
Domnule.
Mahoney, legea gravitaţiei a început să se aplice.
Domnule, am cerut de la Cartea Mare o acadea.
Am obţinut un lemur!
Un lemur? Nici măcar nu avem lemuri!
Nici nu sunt sigur ce este un lemur.
Stai, e primata aia
care arata ca un raton?
Domnule, nu avem timp...
Mahoney, nu avem timp să discutăm despre lemuri!
Aşa este! Unde e Eric?
Ar trebui să fac şi eu ceva!
Eric?
Avem nevoie de tine. E o problemă.
Dă-te de pe mine!
Cineva... să mă ajute!
Ajutor!
E timpul să mergem.
Magazinul are o mică problemă momentan.
Vă rog ieşiţi pe uşa din faţă
cu calm şi în ordine.
Şi poate încercaţi să o evitaţi pe fata slinoasă.
Trei, doi, unu, ridicarea!
Domnule?
Închideţi magazinul.
Să ne grupăm sus
imediat.
Ridic... la naiba.
Ce se întâmplă?
Nu ştiu, dar ai putea
să ne faci o favoare şi să încerci să prinzi lemurul?
Nu ştiu cum să prind un lemur. Sunt un dentist.
Eu nu ştiu cum să prind un lemur. Am nouă ani.
Mă scuzaţi?
Sunt foarte dezamăgit de cartea asta
pe care tocmai am deschis-o.
Magazinul e închis.
Erai aici?
- Aparent. - Nu şi în fapt?
Ia un loc, Mahoney.
Trebuie să începem conferinţa unul lângă celălalt.
Îmi cer scuze.
Mortimer şi cu mine aveam un aperitiv pe care îl pregătisem
dar... a mâncat clătitele.
- Cine e Mortimer? - E zebra.
- Poftim? - Zebra.
Lasă, Eric. Ordine, ordine.
Acum, prima problemă: Eric.
Da, domnule?
Ingenioasă pălărie.
Mulţumesc, domnule.
A doua problemă.
Magazinul este incredibil de supărat,
după cum putem observa şi din această ieşire.
Ieşire?
N-ai văzut? Cum ai putut să nu vezi?
- Nu vede multe, domnule. - N-am ratat
notificarea de la
Comisia Judeţeană de Urbanism, pe aia am văzut-o.
Din fericire. Altfel ai fi riscat
să trebuiască să depui un formular SP-435
împreună cu o scrisoare de la notar.
Era în birou.
Înţeleg.
Deci,
cred că magazinul
a devenit din ce în ce mai supărat
şi astăzi a făcut o criză de panică.
Am încercat
să transmit acestui magazin aceeaşi atitudine,
imaginaţie şi sentimente
ca cele ale copiilor care vin să se joace în el
şi prin urmare este predispus la aceleaşi ieşiri
ca şi câteodată puerilă lui clientelă.
Ca o ieşire nervoasă.
Exact, Mahoney.
Poate are nevoie de o pauză.
Îmi pare rău. Cum poate un magazin avea o ieşire nervoasă?
N-a explicat nimeni Mutantului
- că acesta este un magazin magic? - Eu am încercat.
E un magazin magic de jucării, Mutantule.
Poate face tot felul de chestii.
Dar a început să se supere
după ce a venit Henry.
Eu?
Mi-am dat seama, Eric.
Ce?
Mutantule!
Îmi pare rău dacă fac să-ţi dispară locul magic de joacă.
Pot pur şi simplu să depun
un formular şi să primiţi un alt agent.
Slujba ta nu constă decât în completarea şi depunerea formularelor?
Nu, Mahoney, câteodată le primesc.
- Jumi-juma. - Ordine.
Unele le primeşti, altele le depui.
- Dar aceasta subliniază... - Ordine.
Faptul că sub nicio formă nu sunt responsabil pentru orice
lucru care s-a întâmplat la Magazin astăzi.
Eram în birou şi lucram.
Uite cuvântul ăla "doar" din nou.
Lasă-l deoparte, "doar" o secundă, te rog,
asupra cuvântului "doar", doar adulţii vorbesc.
- Bine? Deci este doar... - Deee...
...stul!
Deşi prezenţa domnului Weston
a coincis cu problema magazinului, nu ăsta este scopul lui.
Singurul motiv
pentru care Dl. Weston se află aici
este să determine moştenirea mea către Mahoney.
- Moştenirea ta? - Da.
Vrei să spui, că Mahoney va avea grijă de magazin?
Ce tare!
Ce vrei să spui prin moştenire?
Tu eşti moştenitorul, eşti în testamentul lui.
De ce există un testament?
De ce ştii tu că există un testament?
Ţi-am spus,
draga mea.
Plec.
Dar... Credeam că te referi,
că te retragi sau... că iei o vacanţă.
Despre ce fel de plecare vorbeşti?
Mahoney.
Cred că se referă la faptul că va pleca în Rai.
- Aşa-i? - Rai, "Elysium", "Shangri-la."
S-ar putea să mă întorc că albină.
Eşti pe moarte?
Becurile mor, draga mea. Eu vă voi părăsi.
- Stai... Mahoney.
Stai.
Eşti bolnav?
Nu.
Nu?
Atunci, când mai exact ai de gând să ne părăseşti?
În jur de 4:30.
Azi dimineaţă delira.
- Deliram? - Apoi a făcut febră
şi a leşinat.
Nu este adevărat!
Pentru aproximativ cinci minute.
Iar când şi-a revenit era... era ca acum.
- Delira? - Deliram?!
Nu delirez!
Nu are nicio noimă.
Prostii!
Numai vrăjeli!
Pretinde că deţine un magazin magic.
Aşa şi este. Lucrezi acolo.
Şi că are 242 de ani şi că este un inventator.
Nu am 242 de ani!
Am 243. Ai fost la petrecerea mea.
Mi-ai adus baloane.
Da, delirează.
Este posibil să fi avut un atac cerebral.
Un atac?! Prostuţo!
Singurul atac avut a fost acela de geniu!
Bine. Sora, îl putem administra un sedativ?
De ce minţi?
Pentru că aşa trebuie.
Dar nu este bine.
Nu-mi pasă.
Trebuie să trăieşti.
Dragă...
trebuie.
Bună.
Este foarte greu.
Da, este.
Pentru că trebuie să-ţi spun, sunt îngrijorat.
Şi eu.
Nu pot găsi niciun document de asigurare
pe viaţă.
Ce?
Facturile de spital sunt astronomice zilele astea.
- Mutant. - Da.
Este posibil să moară.
Asta înseamnă că ar trebui să fim şi mai pregătiţi.
Pregătiţi? Am aflat despre asta acum o oră.
Ştii, încerc să fiu de ajutor.
Ei bine, eşti chiar îngrozitor!
- Este doar că... - Doar ce?
Ei, nimic.
Poate că ar trebui "doar" să mergi acasă.
- Pot să stau... - Mutant.
Du-te acasă.
În regulă.
- Ştii... - Bună.
Nu ar trebui să fi atât de dură cu Mutantul.
Vroia să vorbească despre asigurare.
Ştiu, dar...
este sigurul lucru despre care ştie ce să vorbească.
Ce ai de gând să faci?
Nu ştiu.
Dar mai este un fel de problemă.
Ce?
Dl. Magorium...
Da?
El... nu are nicio pijama.
Doctorii nu găsesc nimic.
Bineînţeles că nu. Sunt perfect sănătos.
Atunci de ce ne părăseşti?
Este timpul meu să plec.
Ce este?
Ce altceva ar putea fi?
Ce ne vom face fără tine?
Să aveţi grijă de magazin.
Dar nu ştiu cum.
De asta ţi-am dat cubul Congrave.
Dar tot ce face este să stea.
Ce ai făcut cu el?
Nu ştiu ce să fac cu el?
Este un cub de lemn.
Nu te poţi gândi la nimic?
Ei bine, sunt sigură că m-aş putea gândi la o grămadă de lucruri.
Dar sunt o grămadă de lucruri
pe care le-ai putea face cu un cub de lemn.
Mahoney, ce crezi că s-ar putea întâmpla
dacă cineva măcar odată...
ar fi crezut în el?
Nu înţeleg, domnule.
Eric!
Ce treburi aduci
în acesta camera pentru bolnavi
şi abia asiguraţi? Bună, doctore.
Ţi-am adus câteva lucruri de care mă gândeam că ai nevoie
de la magazin.
Super!
Eric, te-ar deranja
să-i ţii domnului Magorium companie
până vorbesc cu doctorul?
Sigur.
Mahoney, de ce nevoie de doctor?
Eşti bolnavă?
Ce ai adus, Eric?
Bine.
- Bine. - Hai să vedem.
Să vedem.
Pijamale.
Da!
O periuţă de dinţi.
Dimineaţa devine electrică!
Şi...
Un microscop.
Un furtun pentru apă.
Şi un tub.
O scândură.
Ei bine, îţi scânduresc.
Şi... asta.
Eric, ce este aia?
Este un eufon.
Minunat! Dă-l aici.
Dacă nu are nimic, trebuie să-l externăm.
Nu putem avea grijă de oameni sănătoşi,
oricât de bătrâni sau magici pretind că sunt.
Deci, trebuie să îl iei acasă.
Nu.
Trebuie să înţelegeţi,
a decis că este timpul să plece.
Atunci cel mai bun lucru pe care îl puteţi face
este să-i arătaţi că are pentru ce trăi.
Ce Dumnezeu...?
Ce faci?
Exersăm la eufon.
La... la ce?
Mă gândeam să dau un concert
în curtea pentru bolnavii psihici.
Sunt oameni care vor să doarmă.
Spitalul ăsta nu cumva are nevoie de aprobare
pentru a-i înlătura eufonul unui pacient?
Unde ai mai găsit şi asta?
L-am găsit.
Într-un dulap cu provizii.
Nu ţin instrumente muzicale
în dulapurile cu provizii.
Ei bine, unde altundeva îl puteam găsi?
Ce cauţi aici?
Stau pe un scaun.
Bine, gata, amândoi,
afară... haideţi, să mergem.
Puteţi veni să-l vedeţi mâine.
Pa.
La revedere, Eric.
La revedere, Mahoney.
Nu plecaţi până mâine.
De acord.
Iar tu,
tinere, ai nevoie de odihnă.
De acord. A fost obositor.
Ce făcea băiatul pe scaun?
Se asigura
că am destul loc să dorm.
În regulă, dacă ar fi trebuit să mă ajuţi,
dacă trebuie să îmi împărtăşeşti înţelepciune
care mă va ajuta să rezolv toate...
Te rog...
...fă-o acum.
În regulă, o voi face eu.
Acest capitol este denumit
"O schimbare de inimă... de gândire... de pantaloni."
'Neaţa.
Bună. 'Neaţa. Ce face?
Ascultă, Mutant, doar voi lua câteva din lucrurile domnului Magorium,
şi nu mă voi întoarce astăzi.
Da, da. Sunt aici doar pentru a lucra în birou.
Doar dacă...
ai vrea să lucrez aici.
Poţi lucra unde vrei, Mutant.
Nu, nu, adică,
în cazul în care, ştii tu,
este vreo urgenţă cu jucăriile, are cineva nevoie de ceva,
ştii tu, orice.
Îi pot ajuta.
- Poţi ajuta. - Da, ştii,
în cazul în care este ziua lui Timmy,
sau cineva nu are destule piese Lego,
sau orice.
Vrei să ai grijă de magazin azi?
- Ei bine, dacă tot sunt aici... - Mutant.
Bine, aş vrea am grijă de magazin.
Am aşteptat două ore pe o bancă foarte neconfortabila
pentru a mă oferi să am grijă de magazin pe ziua de azi.
De ce?
Pentru că...
pentru că sunt un nesimţit.
M-am simţit îngrozitor pentru că nu am vrut cu tu să crezi
că nu îmi pasă, dar îmi pasă.
Doar că... unii aduc flori
sau trimit o felicitare sau îmbrăţişează oamenii.
Ştii, eu am grijă
ca documentele oamenilor să fie completate corect,
şi... deci... azi, mă gândeam să încerc ceva diferit.
Pentru că te plac.
Ştii, chiar vreau să ajut.
Mutant...
când te uiţi la mine,
ce vezi?
Ochi foarte frumoşi.
Nu. Vreau să spun...
vezi vreo scânteie?
Adică, acum?
Ca, sclipici pe faţă?
Nu, ca... ştii tu, scântei.
Eu... ce fel de scântei?
Ca... ceva ca reflexia
unui lucru mai mare care încearcă să ajungă la tine.
Ştii ce, nu mai contează.
Poate că nu e tocmai
o scânteie.
Poate... un sclipici?
Nu mai contează.
Sau o luminiţă?
Este în regulă.
Ai ticul acela cu mâinile?
Este un moft.
Asta nu este o scânteie?
Da.
Bună dimineaţa, clopoţel.
- Bună dimineaţa, domnule. - Uite, pantaloni!
Ce-i cu ei?
Nimic. Doar... pantaloni.
Şi eu.
Nemaipomenit! La magazin?
De fapt, vi cu mine.
Am ceva emoţii în legătură cu asta.
De ce?
Pentru că este copilăresc.
Abia aştept.
În regulă.
Gata?
La "gata."
Nu la "gata." Întotdeauna la "gata."
În regulă.
La "triskaidekaphobia."
Asta este bună.
- În regulă, gata? - Da.
Pregătit? - Da.
Triskaidekaphobia!
Pot să vorbesc cu managerul, vă rog?
Tim?
Tipul ăsta vrea să vorbească cu tine.
Vă pot ajuta?
Este o mare onoare.
Acum, am...
...o întrebare în legătură cu locurile pentru hot-dog.
Sunt ultimele.
37 secunde.
Minunat. Bravo.
Acum aşteptăm.
Nu. Respirăm. Pulsăm. Ne regenerăm.
Inimile noastre bat. Minţile noastre crează.
Sufletele se hrănesc.
37 de secunde, folosite bine, reprezintă o viaţă.
Ce mă uimeşte este că nimeni nu ştie, Mahoney.
Ai putea crede că cineva din industria hot dog-ului
ar avea o idee despre această anomalie.
- Aici e bine. - Aici e bine?
Mahoney...
Sunt foarte confuz.
Acum ce mai e?
Dansează.
Eşti nemaipomenită!
Ce ultima zi minunată!
Nu te opri!
Mai dansează!
Nu, este în regulă, domnule.
Mahoney, de ce ai făcut toate astea?
Am vrut să vezi toate lucrurile mărunţi
care-ţi vor lipsi dacă pleci.
Înţeleg.
Mă gândeam
ca asta să fie cea mai frumoasă ultima zi a oricărui om care a trăit vreodată.
Domnule, nu poate fi ultima zi.
Dar asta.
Nu.
Iar acum, datorită ţie,
se pare că este o zi remarcabilă.
Tot ce mai am de făcut este să folosesc un telefon public
iar viaţa mea va fi împlinită.
Ce?
Chiar aici?
Ai dreptate.
Eşti un geniu.
Eşti foarte bun cu numerele.
Ar trebui să predai.
- 'Neaţa. - Bună. Da. 'Neaţa.
Este linişte astăzi.
Da, da.
Nimeni nu a intrat.
Mahoney a plecat. Am fost doar eu până acum.
Ai fost aici singur toată dimineaţa?
Da.
Iar magazinul nu s-a prăbuşit
în jurul tău?
- Da. - Ce faci?
Notez codurile mărfurilor.
Nu. Cu Einstein.
Cu...?
Cu Einstein?
Einst...
Doar, mă prosteam.
Îmi ocupam timpul.
Vrei să spui, te prefăceai?
Ce... Nu, nu este...
Doar îmi păstram mintea activă,
ştii, când nu prea aveam ce altceva să fac.
Înţelegi ce vreau să spun?
Da.
Bine.
Se numeşte a te preface.
Este în regulă.
Poţi sta aici şi să te joci cu jucăriile, Mutant.
Nu voi spune nimănui.
Poftiţi.
Minunat. Să mergem.
"Mr. Magorium's Wonder Emporium."
Vindem jucării. Nu reparăm transmisii de maşini.
Eric, sun...
de la un telefon public!
Mă bucur pentru dv, domnule.
Acum, am două lucruri pe care trebuie să ţi le spun.
În primul rând, pălăria capitală!
Mulţumesc, domnule.
Iar în al doilea rând,
îmi doresc să-ţi faci nişte prieteni.
Bine?
Bine.
Te iubesc.
Acum, dă-mi-l pe Mutant
la telefon.
Henry, este pentru tine.
Alo?
Mutant, am ceva...
foarte, foarte important să-ţi spun.
Vă rog să depuneţi în plus
35 de cenţi.
Alo?
- Vă rog să depuneţi... - Alo?
- ...35 cenţi. - Alo?
- Vă rog să depuneţi... - Alo?
...35 de cenţi.
Ei bine, îşi va da el seama.
Bine, încearcă din nou.
Haide!
Haide, eşti ridicol.
Va trebui s-o faci la un moment dat.
Mai încearcă.
Ce faci?
Slinky e nervos.
Ne-am descurcat destul de bine.
Cred că formăm o echipă bună.
Da, aşa cred.
Totuşi, jucăriile încă sunt supărate.
Da.
- Da. - Punem punct aici?
Da, ar trebui.
Bun. Şah.
Poftim?
Şah.
Nu, trebuie să mă întorc la agenţie.
Haide, Henry.
Un joc.
Îmi pare rău. Altă dată.
Doar unul?
Henry.
Da, Eric?
Te superi...
Da?
Păi...
Mahoney mă duce acasă de obicei şi...
se întunecă.
Vrei să te conduc acasă?
Mulţumesc.
Trebuie să te întreb de unde ai pălăriile alea.
Din camera mea.
Da? În fiecare zi te văd cu o altă pălărie.
Da. Le colecţionez.
Le colectezi deci...
Domnul Magorium spune că am cea mai îngrijită colecţie de pălării
pe care a văzut-o vreodată.
Cunosc persoane care au, înţelegi, câteva pălării
dar nu cred că am mai auzit
de un colecţionar de pălării până acum.
Vrei să le vezi?
Nu te entuziasma prea tare.
Am înţeles.
Vai.
Îngrijită, nu?
Eric, când ai spus multe mă gândeam la 20.
Nu... am mai multe de atât.
Le porţi pe toate?
Sigur.
La ce ar fi bune dacă nu le-aş purta?
Vrei să încerci una?
Nu, mulţumesc.
- Henry. - Da?
Cred că amândoi ştim că vrei să încerci o pălărie.
Nu ştiu de unde să încep!
Nu ştiu de unde să pornesc!
Trebuie să cumpărăm dragonului o periuţă de dinţi, Excelenţa Voastră.
După ce a devorat mare parte din oraş,
respiraţia lui este îngrozitoare!
A mâncat oraşul?!
I-a mâncat pe brutar şi pe soţia lui,
i-a mâncat pe... dulgher şi pe cei trei fii ai lui
şi pe urmă, ca desert... mai aproape...
l-a mâncat pe cizmar.
Bună idee, Prostănacule!
Du-te să speli dragonul pe dinţi!
Eu? Nu mă place.
Şi...
Cum adică "şi"?
Şi e destul de mare.
Şi...
Arăt foarte asemănător
unei scobitori, de la distanţă.
Eric?
Ai pe cineva...
Cine e?
Mutantul.
Cine?
Henry.
Scuze. Henry.
Henry. Henry şi mai cum?
Henry Weston. Lucrez la...
Ce cauţi în casa mea?
Mă prefăceam.
Nu fii rău cu el.
Henry e prietenul meu.
Sunt?
Da.
Tare.
Cam bătrân, nu crezi,
să te joci de-a mascatul?
Da, da. Absolut.
Scuze. Şi e târziu.
Aveam ceva treabă de făcut,
pe care ar trebui s-o fac, pe care o s-o fac acum.
- Pe mai târziu. - Tu n-ai treabă, Eric?
Ştii, de fapt, a lucrat toată ziua la magazin...
Credeam că ai zis că pleci.
Desigur. Mă scuzaţi. Ne mai vedem.
Deci, Mahoney...
Nu pleca.
Draga mea.
Nu sunt gata.
Nu sunt gata să se termine.
Îmi pare rău.
Când regele Lear moare în Actul 5,
ştii ce a scris Shakespeare?
A scris "Moare".
Atât şi nimic mai mult.
Fără fanfare, fără metafore fără cuvinte geniale de sfârşit.
Punctul culminant al celei mai influente lucrări
de literatură dramatică, este: "Moare".
Trebuia Shakespeare, un geniu, să vină cu "Moare".
Şi totuşi, de fiecare dată când citesc cuvântul ăla
mă trezesc copleşit de ne-euforie.
Şi ştiu că e normal să fii supărat,
nu din cauza cuvântului "Moare"
ci datorită vieţii pe care am văzut-o înaintea cuvântului.
Mi-am trăit toate cele cinci acte, Mahoney
şi nu îţi cer să te bucuri că trebuie să plec.
Îţi cer doar
să întorci pagina,
să continui să citeşti...
şi să laşi următoarea poveste să înceapă.
Şi dacă cineva întreabă ce s-a întâmplat cu mine,
povesteşte viaţa mea
în toată splendoarea ei
şi termină cu un simplu şi modest "A murit".
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
Viaţa ta e o ocazie.
Profită de ea.
La revedere, draga mea.
Nu e aşa de rău.
Îl putem aduce înapoi.
Nu-i aşa, Mahoney?
Mahoney?
Să ţinem magazinul şi...
să vedem ce-o fi.
- Îmi pare rău, Eric. - Te voi ajuta.
Nu pleca.
- Eric... - Mahoney, nu pleca.
Îmi pare rău.
Are nevoie de puţină magie.
Ştiu.
Eu nu am.
Acest capitol se numeşte
"Un nou început".
Eric?
Ce faci?
Cânt "Jennifer Juniper".
De ce?
Pentru că cineva a cerut-o.
Nu, de ce eşti aici?
Pentru că trebuie să fac bani, Eric.
Şi apoi să continui cu magazinul.
Nu pot.
Uite.
Mi-ar plăcea să pot conduce magazinul dar nu pot.
Nu sunt domnul Magorium.
D-asta e de vânzare?
Da.
Uite, îmi pare rău.
Nu vroiam să te dezamăgesc.
Asta vrei?
Nu...
Nu dar nu ştiu cum să fac altceva.
Nu mai spune asta.
Eric, înţeleg că e greu pentru tine.
Şi pentru mine e foarte greu.
Dar nu mă mai pot comporta precum un copil.
De aceea ţi-a dat domnul Magorium magazinul.
Doamne...
nu-i de mirare că închideţi afacerea.
E... depresiv.
Pot să mă joc aici?
- Sigur. - Ce? Nu...
Jack, te rog, nu atinge nimic.
De fapt, doamnă, e în ordine.
Se poate juca cu ce vrea.
Să vă arăt scara în spirală de aici.
Ştiţi cum funcţionează?
O să vă arăt.
Tare. Foarte frumos.
Da... e un magnet.
Cum funcţionează un magnet?
Nu ştiu.
E...
E magic?
Păi...
eu cred că este.
... duce la apartamentele de la etaj.
O sursă excelentă de venituri.
Planetele alea şi racheta...
Trebuie să recunosc...
modul de folosire al acestui spaţiu nu este tocmai practic.
N-a fost conceput pentru a fi practic.
E un spaţiu destul de mare pentru preţul ăsta.
Accesoriile sunt incluse?
Da... casa de marcat...
glisiera, copacul, planetele
racheta spaţială, Uşa Camerelor...
Bine!
Grozav.
Vă voi înştiinţa.
Bine, Jack, dragule?
- Haide, plecăm. - Mamă, trebuie să vezi asta!
Ştii ce? N-am timp de asta.
Mămica are şi alte proprietăţi de vizitat.
Freacă-te pe mâini. Bine.
Ţinem legătura.
Mami, e magie!
Eric?
Sunt aici să vă fac o ofertă substanţială pentru magazin.
Poftim?
Deşi nu vă pot oferi întreaga suma şi am nouă ani,
cred că v-ar putea interesa propunerea mea.
Următoarele susţin
că îi pot plăti lui Mahoney
237 de dolari în monede de 1 cent,
5 cenţi, 10 cenţi şi un cec pe care l-am primit de Crăciun de la bunica mea.
Şi sunt dispus să-ţi plătesc săptămânal
alocaţia mea şi un procent măricel
din profitul magazinului.
Ţine cont că vârsta mea este un beneficiu,
pentru că înseamnă că am mai multe săptămâni din viaţă
decât cumpărătorul tipic,
care înseamnă mai multe alocaţii.
De ce faci asta?
Eu...
vreau să intru în afacerile imobiliare.
Să iau câteva proprietăţi,
să-mi las semnul asupra oraşului.
Eric...
Singurul lucru în care putem investi
- este viitorul - Amice...
- Vreau să... - Eric.
Opreşte-te.
Nu vreau ca altcineva să aibă magazinul, înţelegi?
Nu vreau să se schimbe.
Bine. În regulă.
Pun la bătaie şi colecţia mea de pălării.
Nu amesteca şi colecţia ta de pălării.
Dar trebuie să fie ceva.
Te rog.
E pe cale să facă o mare greşeală, Mutantule.
N-o putem lăsa să facă asta.
Ca prieten...
... ajută-mă... te rog.
- Bună. - Bună.
Ce s-a întâmplat aici?
Nu cred că ai înţelege.
Am veşti.
Da?
Ai o ofertă pentru magazin.
E o ofertă bună. Bani gheaţă.
De la doamna care a venit mai devreme azi.
Ştiu că e târziu,
dar femeia e foarte agresivă.
Cred că ar trebui să te uiţi peste ea în seara asta
şi să te decizi până mâine dimineaţă.
Bine.
Crezi că ar trebui s-o accept?
Păi...
Crezi că ar trebui s-o accept?
După părerea mea strict profesională,
e o ofertă deosebită
şi e mai mult decât ne aşteptam.
Cred că ar fi o prostie...
să n-o accepţi.
Dar nu sunt aici ca profesionist.
Sunt aici ca prieten.
Şi cred că ar trebui să ţii magazinul.
Nici măcar nu crezi în magazinul ăsta.
- Nu, dar... - Nu pot.
Vreau dar pur şi simplu nu pot.
"Doar" nu poţi.
Da. Cred că nu.
Ce ai acolo?
E Cubul Congreve.
Ar trebui să mă ajute să dezleg un mare mister sau aşa ceva.
- Seamănă cu o bucată de lemn. - Asta şi este.
Trebuie să dezlegi un mister cu o bucată de lemn?
E o bucată de lemn magică, Mutantule.
E o bucată de lemn, care probabil, în mâinile cui trebuie,
ar scoate la iveală ceva atât de măreţ încât...
nu ne-am putea imagina.
E imposibil.
Asta e ceea ce nu înţelegi.
Ceea ce ai ratat.
În fiecare minut
al fiecărei zile, în fiecare colţ al acestui magazin
ceea ce s-a întâmplat este imposibil.
Chiar crezi toate astea?
- Da! - Că acest magazin este magic?
Nu l-ai văzut niciodată.
Bucata aia de lemn e mai mult decât o simplă bucată de lemn?
Absolut.
O cred cu toată inima.
Dar crudul adevăr
este că doar domnul Magorium l-ar fi putut face aşa.
Era Magazinul lui, nu al meu.
- Doar... - Uite, apreciez
- venirea ta aici dar s-a sfârşit. - Mai spune chestia ăia
despre bucata de lemn care nu e magică.
Chiar este magică.
- Ce-ai păţit, Mutantule? - Mai zi o dată,
că e mai mult decât o simplă bucată de lemn.
Este cu siguranţă mai mult decât o simplă bucată de le...
Cel puţin se mişcă.
Mişcă.
Haide, poţi mai mult de atât.
Mişcă!
În regulă. Nu-ţi face griji.
Dacă pici, te ridic eu.
Mişcă.
În niciun caz.
Acest capitol se numeşte
"Trebuie să vezi ca să crezi...
sau Nu te pune cu Mutantul".
Mahoney Mutantul.
Mutant.
Trebuie să te trezeşti, Frumoasa din Pădurea Adormită.
Sunt oameni aici.
Ce?
Trezirea.
Bună.
'Neaţa.
Îmi pare rău să te trezesc,
dar ai dormit suficient.
Ce-ai păţit la cap?
Mă doare. M-am lovit destul de tare.
Te-ai lovit?
Da, probabil când am leşinat.
Ce vrei să spui?
Când m-am dezechilibrat.
N-am văzut asta.
Ba da, ai văzut. Aseară.
Aseară? Am plecat acasă.
Nu, înainte...
Am leşinat.
Cred că eşti confuz.
Nu, nu.
Am leşinat. Îmi aduc aminte.
Imediat ce a zburat cubul.
- Ce cub? - "Ce cub?"
Mahoney. Cubul Congreve.
L-ai făcut să zboare în toată camera.
Cred că ai visat.
Te-am lăsat aici să termini toate hârtiile pentru imobil.
- Poate ţi s-a făcut somn. - Nu, nu, nu.
Nu mi s-a făcut. Sigur.
Am leşinat după ce ai făcut cubul să zboare.
Nu contează.
- Vând magazinul. - Poftim?
Da, ţii minte oferta?
Semnăm înţelegerea în dimineaţa asta.
Nu. Nu poţi.
De ce n-aş putea?
Pentru că e... e magic!
Chiar crezi că magazinul este magic?
Da. Aşa cred.
Nu e cam greu de crezut?
Nu... nu cred.
Deloc.
Acum...
cred că îl poţi face orice îţi doreşti.
Tu eşti.
Tu...
eşti o bucată de lemn.
Sunt o bucată de lemn?
Da, Mahoney. Tu eşti.
Lucrul în care trebuie să crezi nu este cubul,
nu e nici magazinul şi nici eu.
Trebuie să crezi în tine.
Dumnezeule.
Ce este?
O scânteie.
Tare.
- Nu pot să cred. - Incredibil.
Şi aşa a început povestea lui Molly Mahoney.
Nu ştii ce devii
Cine ştie ce-ai să devii
Nu ştim către ce ne îndreptăm
Nu ştim fiindcă nu vedem
Dacă ţi-aş putea spune viitorul
Ţi-aş spune să iubeşti lumea pe care o găseşti
În timpurile grele şi întrebările dificile
Lasă-ţi mintea luminată
Soarele răsare
Şi cred că e bine
Acum realizezi
Nişte lucruri pe care nu credeai că le vei mai realiza vreodată.
Ce crezi, Milo?
Nu-i rău.
Mulţumesc.
Traducerea şi adaptarea: phunctionist si doruBV
Sincronizare 720p.BluRay.x264: kuniva
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Do you want subtitles for any video? -=[ ai.OpenSubtitles.com ]=-