Faceţi reclamă produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi.
D-le Morgan.
Ascultaţi-ne, d-le Morgan.
Înţelegem că e dificil pentru dvs, dar trebuie să ridicăm cadavrul.
D-le Morgan.
Trebui să-i lăsaţi s-o ia. Vă rog.
Nu!
Nu vreau s-o părăsesc.
Daţi-mi drumul!
Nu pune mâna pe ea! Să nu cumva să pui mâna pe ea!
ULTIMA DRAGOSTE
Subtitrarea: TrustNobody Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
La naiba!
D-le Morgan!
La naiba!
D-le Morgan?!
D-na Dune?
Ce faci aici?
Ce vrei să spui?
E marţi.
E miercuri, d-le.
Miercuri? Eşti sigură?
Da, d-le.
Vreţi să vă pregătesc micul dejun, d-le?
Nu, mulţumesc.
Dar prânzul, mai târziu?
Nu, mulţumesc.
O să mănânc în oraş.
Dar e miercuri, d-le.
Joi trebuie să luaţi masa cu d-na Léry.
- Doar dacă nu cumva aţi modificat dată? - Da. Nu.
Dar... nu răspunde la asta!
Da, bună ziua?
D-na Karen, este.
4,50, d-le.
- 4, 50. - Merci.
Noi vă mulţumim. O zi bună. La revedere.
Domnule?
Da, aş dori o baghetă cu şuncă şi brânza, la pachet,
cu murătura separat.
Nu vă înţeleg, d-le.
Jambon.
Acela.
Scoate murătura şi pune-o separat.
Lasă-mă pe mine. Îl cunosc.
Ca întotdeauna, d-le? Fără murături, şi apa?
Mulţumesc.
E american. Vine aici, de trei ani, în fiecare săptămână,
şi nici acum nu vorbeşte franceza. Ia fii atentă la mine!
De ce voi americanii
întotdeauna când mergeţi în alte ţări,
vă aşteptaţi ca toată lumea să vorbească limba voastră?
Nu mai fiţi aşa de aroganţi. Faceţi şi voi un efort.
Mulţumesc.
Mulţumesc... d-ra.
- Pa. - Pa.
Acum repetă după mine:
Mi-e foame.
Te iubesc.
Acum pot să mănânc?
Aşa n-o să înveţi limba niciodată, dragă.
Nici nu trebuie s-o învăţ. Te am pe tine.
Dar, dacă...
Dacă ne place "mică" dejun?
Micul dejun.
Micul dejun... vă rog
Dacă-ţi place.
Pardon.
La naiba! Uită-te pe unde mergi!
Nu e vina lui, dacă şoferul nu ştie să conducă.
Vezi-ţi de treaba ta.
- Scuze. - Ce să spun! Scuze!
Eşti bine, d-le?
Da, mulţumesc.
Pardon.
Scările alea sunt alunecoase, când sunt umede. Pot fi.
Mulţumesc, eşti foarte amabilă.
Pentru puţin, d-le.
Vrei să te însoţesc până acasă? Locuieşti în apropiere?
Mulţumesc... nu nu e nevoie.
Nu mă deranjează. Am timp.
Vezi?
Acum am devenit oficial obiect de studiu pentru "cercetase".
Poftim?
Scuze... nu e departe.
Aici locuiesc.
Ai fost foarte amabilă.
Pot să-ţi ofer o cafea?
Îmi pare rău, dar nu pot.
Trebuie să mă duc la ore.
Dar, mulţumesc mult pentru invitaţie.
- Eşti studentă? - Nu, sunt profesoara.
Serios? Şi eu!
Serios? Ce predai?
Ei bine, am fost profesor.
De filozofie. Tu?
Cha-cha.
La revedere.
La revedere. Mulţumesc.
Pentru puţin.
- Susan? - Susan?
E ora 7 dimineaţa.
De ce te-ar suna Susan la 7 a.m.? E acolo?
Bună, tată.
Totul e în regulă?
- Da. - Unde-i Susan?
Da. Tocmai s-a dus... să-şi viziteze mama, pentru câteva zile.
Atunci de ce vorbeşti în şoaptă?
Kyle e aici. A visat urât.
Ei bine, am vrut doar să verific. Ce fac ceilalţi?
Suntem bine cu toţii.
Ţi-ai cumpărat biletele?
Nu... trebuie să vorbesc cu tine despre asta.
S-ar putea să nu reuşim să venim anul ăsta.
Susan e posibil să aibă alte planuri.
Oh, înţeleg.
Ce alte planuri?
Stai aşa un pic.
Bună, bunicule.
Bună, Kyle, ce mai faci?
- Nu prea rău. Tu? - Nici eu nu mă plâng.
Mama a spus că n-o să te vedem vara asta.
Ascultă, Kyle...
Trebuie să plec.
Vrei să-i spui tatălui tău că o să vorbim altădată?
Ok.
La naiba.
Vă aşteaptă, d-le Morgan.
- De ceva timp, aş adăuga eu. - Mulţumesc.
Scuze pentru întârziere, Colette. Am pierdut noţiunea timpului.
Eşti "iertare".
Eşti iertat.
Ah, da. Mulţumesc.
- Poftim. - Merci.
Nu trebuie să ai mustrări de... cum spuneţi la "conscience"?
- Conştiinţa? - Conştiinţa.
Da! Deci se spune la fel, doar ca voi pronunţaţi diferit.
Nu ţi se pare un lucru ciudat?
Noi spunem "ştiinţa" şi voi spuneţi "ştiinţa".
Noi spunem conştiinţa şi voi spuneţi...
- Conştiinţa. - Conştiinţa. E un mister, nu?
Îmi plac foarte mult micile tale lecţii, Matthew.
Sper că n-o să te plictiseşti niciodată de accentul meu groaznic.
Aţi ales?
Poate vrei să comanzi în franceză? Exersează puţin?
Nu şi dacă ţi-e foame.
Ok. Bine, o să comand. Ca de obicei?
Da. Da.
Căutaţi ceva anume, d-le?
Nu, merci.
Eşti departe de casă?
De fapt, aici e casa mea. Parisul e casa mea.
Serios. Care-i zona ta?
- St. Germain. - Vroiam să spun, ca şi colecţionar.
Nu, de fapt... nu sunt colecţionar.
Totuşi mă gândesc să mă apuc de asta.
Atunci lasă-mă să-ţi spun câteva lucruri.
Şi nu mă înţelege greşit. Dar... stabileşte-ţi obiective mărunte.
Asta trebuie să faci. Să nu ai aşteptări prea mari.
Dacă vrei să începi, la vârsta ta, ei bine...
Fac asta de 35 de ani şi pot să-ţi spun că
nici n-am reuşit să intru în detaliile acestei munci.
Serios? Am crezut că colecţionarea timbrelor e pentru...
Crede-mă.
De abia începe să fie interesantă.
M-am orientat spre Scandinavia în anii '70,
dar după câţiva ani, mi-am dat seama
că e imposibil să pui la punct
o colecţie respectabilă într-o viaţă de om.
Aşa că... m-am rezumat la o zonă mai mică.
- La care? - Suedia.
Acum încep să iau în calcul Islanda.
E o insulă interesantă. Un serviciu poştal foarte redus.
Dacă vrei un sfat: gândeşte-te la Europa de Est.
România e în zona aia, la stânga.
Bună!
Ce surpriză!
Mă bucur să te văd din nou.
Da.
Cobor aici...
Şi eu, şi eu.
Unde te duci?
Acasă, mă duc acasă.
Şi chiar nu e nevoie să repet totul de două ori.
Mi-e teamă că ai ratat staţia. Eşti un pic cam departe de casa ta.
Doar dacă nu cumva îţi place să mergi pe jos.
Îmi place, dar... ca să fiu sincer,
n-am vrut să cobor, decât după ce te-am salutat pe tine.
Serios?
Aşa că... bună, din nou.
Bună.
Ce mai faci?
Foarte bine, mulţumesc.
O să iau următorul autobuz.
Nu trebuie să aştepţi împreună cu mine.
Mă cheamă Pauline. Laubie.
Pe tine?
Matthew. Matthew Morgan.
Încântată "pe" cunoştinţa, Matthew Morgan.
- Încântată "de" cunoştinţa. - Da.
Nu. Se spune "de cunoştinţă",
nu "pe cunoştinţa".
Oh, ok.
N-am înţeles niciodată diferenţa dintre cele două.
Da, e o chestiune destul de...
confuză.
Poate, dacă nu eşti prea ocupat,
ai putea să treci pe la mine la şcoală.
Adică, desigur, dacă ai timp...
Nu am ce face cu timpul pe care-l am.
Ai putea să iei lecţii de dans. Prima lecţie e gratuită.
Oh, minunat.
Uite.
Aici e şcoala mea. Lucrez luni, marţi, miercuri şi vineri.
Nu lucrez joia. Dar poţi să vii când vrei.
Mulţumesc.
A venit autobuzul tău.
Mulţumesc.
Există 24 de tipuri de păsări pe timbrele romaneşti...
şi asta doar între 1964 şi 1994.
Asta-i mult?
Habar n-am.
Matthew! Sper că n-am întârziat?
Nu. Deloc. Nu, nu.
E foarte interesant.
Poate nu e o idee prea bună, Colette.
Ce vrei să spui?
N-o să fiu în stare să înţeleg instrucţiunile, şi hainele.
Oh nu, nu.De data asta nu vreau să aud niciun fel de scuză.
Tu m-ai adus aici, aşa că o să intrăm. O să-ţi traduc eu.
Nu ştiu nimic despre dans.
Nu dansez. N-am dansat niciodată...
Merci.
Veniţi cu toţii. Ocupaţi tot spaţiul.
ca să vă puteţi vedea cu toţii în oglindă.
O să mai repetăm o dată paşii de bază.
şi apoi vom începe să dansăm în cupluri.
Ok, nu uitaţi că trebuie să staţi bine pe picioare.
- Vă cunoaşteţi? - Ceva de genul ăsta.
Ok, începem spre stânga.
Doi, trei, cha-cha-cha,
şi doi, trei, cha-cha-cha.
Şi acum vreau să închideţi ochii
Lăsaţi-vă partenerul să conducă.
Foarte bine.
Ne vedem săptămâna viitoare. La revedere.
- Sper că ţi-a plăcut lecţia. - Foarte mult, mulţumesc.
Eşti un profesor foarte bun.
Merci.
Şi vorbeşti foarte bine lb. engleza.
Tatăl meu a fost englez. E o limbă care-mi place foarte mult.
Şi mie. Matthew mă învaţă.
Nu vrem să te reţinem.
Să vă mai întoarceţi.
Mulţumesc.
D-le. Scuzaţi-mă, dar aţi ajuns prea târziu.
Poftim?
Ai venit prea târziu.
Cursul de dans pentru "Jolly 70s" a început acum jumătate de oră.
Oh, n-am venit pentru curs.
Am venit s-o văd pe Pauline.
Matthew!
E în regulă Alain. Mă ocup eu.
Scuză-mă. N-am vrut să deranjez.
Nu-i nimic. Vrei să ni te alături?
Oh, nu, nu cred că-i o idee bună.
Mai durează jumătate de oră. Vrei să vii să te uiţi?
Ok.
Cinci, şase, cinci, şase, şapte, opt.
Bravo! Foarte bine!
Nu eşti obligată să iei masa cu mine, Pauline.
Ştiu. Dar tu eşti obligat să iei masa cu mine, d-le Morgan!
Aşteaptă-mă aici, mă întorc imediat.
Am o surpriză pentru tine.
Matthew!
Asta va fi banca noastră.
Ai cumpărat "hot dogs"?
Am crezut că poate ţi-e dor de casă.
Ai grijă!
Ce neîndemânatec sunt!
Îmi pare rău. N-ar fi trebuit să te oblig să mănânci aici.
Îmi place aici.
Oricum, un pic de haos e binevenit în viaţa mea.
- Mi-e teamă că nu se mai poate face nimic cu ea.
Nu-i nimic.
Deci, tu crezi că sunt haotică?
Imprevizibilă.
Sper că nu ţi-a tăiat pofta de mâncare.
Nici vorbă!
Te-ai bărbierit.
Da.
Nu-ţi place?
Ba da.
Dar îmi plăcea barba ta.
Îmi amintea de tatăl meu.
Sper că-ţi place de tatăl tău.
Mi-a plăcut.
A murit.
Oh, îmi pare rău.
- S-a întâmplat cu mult timp în urmă. - Nu ştiam asta.
Părul tău.
Ce-i cu el?
Seamănă foarte mult cu părul soţiei mele.
Sper că-ţi place de soţia ta.
Mi-a plăcut. A murit.
Matthew. Nu e amuzant.
Nu glumesc.
A murit.
Acum 3 ani, 2 luni şi 11 zile.
Vrei să discutăm despre asta?
Nu.
Oh, la naiba.
Ce faci? Îmi pare rău.
Te aştept de-o veşnicie.
Matthew, el e Lucien. Lucien, el e Matthew.
Salut!
Mă bucur că ai trecut pe aici.
Să mergem.
Ne vedem în curând, ok?
Da.
Haide, am întârziat. Toată lumea ne aşteaptă.
- Pa, Matthew. - Pa.
Ar trebui să încetezi să-i tratezi pe toţi cursanţii tăi ca pe nişte căţeluşi pierduţi.
El nu e un cursant.
Am venit mai devreme.
Cu siguranţă.
Se poate?
Uh... intră.
E un apartament foarte drăguţ.
Soţia mea l-a găsit.
Ai citit toate cărţile astea?
Mi-e teamă că da.
Ce faci cu ele?
Le vând. Nu mai am nevoie de ele.
Probabil că ai pe cineva care să le vrea, nu?
Nu, n-am.
Ai maşina?
Mi-aş fi dorit să pari mai puţin surprinsă, dar da, am maşină.
Scuze, Matthew, dar te-am întâlnit într-un autobuz.
Da.
Imaginează-ţi asta.
Mulţumesc.
Avem o rezervare.
Sigur, pe ce nume?
Morgan.
Urmaţi-mă, vă rog.
Merci.
Pauline, vino aici.
O să luăm masa asta.
D-le...
D-ra...
D-le, masa asta e...
... e perfectă, mulţumesc!
Şi o să servim şi două pahare
din cea mai bună şampanie... "îl rog".
Merci.
"Vă rog".
Vă rog.
Am fost profesor la Princeton.
Ai urmat vreodată cursurile unei universităţi?
Nu.
Poate mi-ar fi plăcut, nu ştiu.
Oricum e prea târziu.
Niciodată nu e prea târziu să înveţi ceva, Pauline.
Mama mea întotdeauna s-a plâns că nu am nicio ambiţie.
A vrut să devin o dansatoare adevărată.
Dar eşti o dansatoare adevărată.
- Ba nu, nu sunt. - Ba da.
Deloc.
Ştii cum e atunci când iubeşti ceva atât de mult, încât începi să-l urăşti?
Da.
Asta s-a întâmplat şi între tine şi cărţile tale?
Nu m-au mai interesat cărţile, atunci când nu m-a mai interesat viata.
De ce nu ţi-a mai plăcut viata?
Practic nu iubeşti viata propriu-zisă.
Iubeşti anumite locuri,
animale, oameni, amintiri,
mâncarea, literatură, muzica.
Şi uneori, întâlneşti pe cineva...
care are nevoie de toată dragostea pe care o ai de oferit.
Şi dacă pierzi acea persoană,
ai impresia că toate celelalte lucruri se vor opri în loc şi ele.
Dar, toate celelalte lucruri pur şi simplu merg mai departe.
Giraudoux a pus, poate să-ţi lipsească o singură fiinţă umană,
chiar dacă eşti înconjurat de nenumărate altele.
Aceşti oameni sunt... în plus.
Îţi obturează vederea, sunt o mulţime nesemnificativă.
Ei...
Ei îţi distrag atenţia, într-un mod nedorit.
Aşa că... îţi cauţi mântuirea în singurătate.
Dar singurătatea... nu te face decât să-ţi pierzi vitalitatea.
Deci, eu îţi distrag atenţia, într-un mod nedorit.
Îţi obturez vederea?
Tu... eşti singura parte din viaţa mea
pe care încă nu am înţeles-o.
D-ra.
Merci.
D-le.
Merci.
Pauline, nu te pot lăsa să vâsleşti.
Pot să vâslesc!
Nu, nu, nu pot să las o femeie să mă plimbe cu barca.
Matthew... chiar trebuie să-ţi reamintesc
că trăim în secolul al XXI-lea?
Ok, ce zici de asta?
"În orice lucru există o fisură".
"Aşa pătrunde lumină înăuntru".
Vezi, ţi-am spus eu.
Dar tot sunt de părere că te înşeli, Matthew.
Nu cred că ai înţeles tot ce s-a întâmplat în viaţa ta.
De ce ai crede aşa ceva?
Spune-mi.
Cred că ziua în care o să înţelegem totul despre vieţile noastre,
este ziua în care murim.
Încă o dată!
Încă o dată.
O să întârzii la întâlnire, Pauline.
Mai bine ai lua un taxi.
Mergeţi la Paris? Da, în districtul 6.
Pot să te duc eu. Asta ar fi minunat.
Poate să mă ducă Jerome.
Asta-i foarte bine.
Crezi că e simpatic?
În genul lui George Hamilton, da.
Cine-i George Hamilton?
Ok, cineva o să vină în jumătate de oră.
Merci.
O să fii bine?
Mergem?
- O să te sun diseară. - Sigur, acum du-te.
Ok.
Sunt doar un bătrân care face lucruri prosteşti, dragă.
Doar un bătrân care face lucruri prosteşti.
Te simţi bine?
Da.
Nu.
Nu ştiu.
Vrei să mergi acasă?
Nu.
Dar tu?
Eu sunt acasă.
Vreau să mor aici, Matt.
Am o idee mai bună.
Care?
Să trăim aici pe veci.
Matthew?
E vreo problemă?
Nu, nu, nu, niciuna.
Trebuie să-ţi spun ceva.
Înseamnă că nu sunt singurul. Şi eu trebuie să-ţi spun ceva.
Plec din oraş.
Soţul verişoarei mele a murit,
şi ea are o casă mare, şi acum e singură,
şi... m-a rugat să mă duc să locuiesc cu ea.
Îmi pare foarte rău, Matthew, dar am acceptat.
E minunat, Colette.
Mă bucur pentru tine.
Cred că o să mă duc şi eu acasă.
D-le Morgan?
Bună.
Ce s-a întâmplat, Matthew?
Am eşuat în încercarea de a-mi administra singur medicamente.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că am luat prea multe somnifere.
Sau prea puţine.
Depinde cum vrei să priveşti situaţia.
Pot să te întreb de ce ai făcut asta?
Pentru că te-am întâlnit pe tine.
Nu mă înţelege greşit.
Nu e vina ta, Pauline.
Dar tu m-ai ajutat să-mi dau seama...
Nu făceam decât să-mi aştept deznodământul.
Crezi că se găseşte coca-cola undeva în spitalul ăsta?
Da, mă duc să-ţi aduc una.
Şi când o să mă întorc o să-ţi povestesc despre o hotărâre pe care am luat-o.
Nu pleca acum.
Tată.
Miles.
Pauline, el e fiul meu, Miles.
Miles, ea e Pauline.
Bună.
Mă bucur să te cunosc.
Mă duc să-ţi aduc sticla de coca-cola.
Ok, mulţumesc.
Cum te simţi?
Mă simt bine.
Serios, tată.
Ce-ai încercat să faci? Să ne pedepseşti?
De fapt, nu m-am gândit la tine.
Imaginează-ţi cât sunt de surprins.
Nu trebuia să baţi atâta drum, doar pentru că n-am reuşit să mă sinucid.
Măcar putem să fim de acord că momentul ăsta e ciudat?
Mai întâi, îmi spun că aproape ai murit,
şi mai apoi, vin aici şi te găsesc în braţele unei femei,
care nu are nici măcar jumătate din vârsta ta, şi despre care nu ştiu nimic.
Nu e nimic ciudat în legătură cu Pauline.
- Ţi-am adus şi ţie una. - Mulţumesc, dar nu vreau.
O să mă duc să văd dacă o pot găsi pe Karen.
A venit şi Karen?
Mulţumesc.
Ai un fiu?
Am un fiu şi o fiică.
Parcă vroiai să-mi povesteşti despre o decizie pe care ai luat-o.
Poate să mai aştepte.
Chiar în faţă. Te aştept.
Bine. Ok.
Ce faci cu tatăl meu?
Nu fac nimic cu el. Sunt prietena lui.
Nu mi-a povestit niciun cuvânt despre tine.
Nici mie nu mi-a spus nimic despre tine.
Chiar crezi că nu ştiu despre ce-i vorba aici?
Despre ce-i vorba?
Tatăl meu nu e un bătrân neajutorat
de care să profiţi tu.
Tatăl tău a încercat să se sinucidă, Miles.
Mai bine te-ai gândi la asta, în loc să încerci să-ţi dai cu presupusul.
Îţi faci repede prieteni.
Cine era aia?
Viitoarea noastră mamă vitregă, din câte ştiu eu.
Nu, serios, cine era?
Nu, serios, întreabă-l pe tata.
O supradoză nu e scuza mea favorită ca să vin la Paris,
dar îţi apreciez efortul.
Bună, Karen.
Ce mai faci, tată?
Şi ce cauţi cu paraşuta aia?
Următoarea dată când îi mai spui aşa, va fi ultima dată când mai vorbim.
Vorbeşti serios, nu-i aşa?
Karen, ce naiba faci? Suntem într-un spital.
E un spital european.
Trebuie să te mai maturizezi, frăţioare.
Ce înseamnă asta? Ai înnebunit?
Nu se fumează aici. Eşti într-un spital.
Scuze, ce-ai spus?
Vrei să ghicesc?
Nu!
Ieşi afară înainte să chem paza. Tatăl tău are nevoie de odihnă.
Pleacă! Acum.
Vrem să te întorci acasă, tată.
Bine, ok.
EA vrea să te întorci acasă.
La naiba.
- Nu e acelaşi lucru? - Bănuiesc că da.
În mintea ta...
- Nu pot să stau aici. - Nici eu.
- Să mergem la un hotel. - Da.
Vreau să am propria mea cameră.
Da, şi eu vreau să ai propria ta cameră.
E cineva aici?
Deci, ce ai de gând?
O să fac o baie,
apoi o să-mi sun jumătatea mai importantă,
apoi mă duc la cumpărături, îţi jur pe cele sfinte.
Şi cu tata cum rămâne?
Putem să-l vizităm mâine.
Ai auzit-o pe asistentă, a zis că trebuie să se odihnească.
Am crezut că nu vorbeşti franceza.
Bineînţeles că vorbesc, tu nu?
Bună ziua.
Două camere, vă rog.
Eu vreau una care să aibă baie cu cadă, el nu are nevoie.
Da, se poate.
- Am propria cameră. - Da.
Nu te aşeza prea bine. Ne vedem mai târziu.
Deci ai... ai o cheie de la apartament?
Matthew m-a rugat să-i aduc câteva lucruri.
Ce-i?
Se pare că, cunoşti locul ăsta destul de bine.
Nu e "operaţie pe inima".
Operaţie pe creier.
Vreau doar ce e mai bine pentru tatăl meu.
Şi ce anume crezi că e bine pentru el?
Cred că acum are nevoie de familia lui.
Cred că ai dreptate.
O să rămâi aici?
În caz că Matthew vrea să ia legătura cu tine?
Nu.
Stăm la hotelul Senat, în apropiere.
Vroiam să-i duc asta.
Mai bine i-o duci tu.
E o carte de E. E. Cummings. Îi place.
Ştii ceva, dacă aş avea un tată ca Matthew, aş fi foarte fericită...
De ce, pentru că e un exemplu strălucitor de cum trebuie să fie un părinte?
... pentru că e încă în viaţă.
La revedere, Miles.
Ce faci aici, Pauline?
I-au cina cu tine.
Mai ştii ziua când te-am întâlnit în autobuz?
M-am simţit ca şi cum te-aş cunoaşte.
Asta am simţit.
Şi m-am gândit...
Ce te-ai gândit?
M-am gândit că nu ai pe nimeni.
Ştii tu, aşa cum nici eu nu am pe nimeni.
Şi...
m-am gândit că, poate caut acolo unde nu trebuie.
Şi poate tu şi cu mine am putea fi... o familie.
Pauline...
Dar se pare că ai o familie întreagă
care te aşteaptă în America.
Sunt un tată jalnic.
De ce spui asta?
Joan şi-a dorit copii.
Eu o vroiam doar pe ea.
Aşa încât, am vrut să fie fericită,
şi la acea vreme părea un motiv destul de bun.
Se spune că înveţi pe parcurs,
dar nu am reuşit niciodată să fiu un adevărat tata.
Nu ştiu cum a reuşit Joan să se descurce.
A avut atât de multă dragoste de oferit.
Adică, dacă copii ar fi făcut greşeli
sau s-ar fi rănit, aş înnebuni.
Dar Joan, pur şi simplu, venea, îi ridică,
îi scutura de praf, le ştergea lacrimile şi îi trimitea înapoi.
Tot ceea ce-mi doream era...
să nu ajung ca tatăl meu.
Şi până la urmă, am sfârşit exact ca el.
Copiii şi nepoţii tăi nu-şi doresc să mori, Matthew.
Şi nici eu nu vreau să mori.
Aşa că, eşti în inferioritate.
Rămâne "că" altă dată.
Se spune, "Rămâne pe altă dată".
Rămâne pe altă dată.
Ei n-o să mă ierte niciodată.
Te rog, Matt.
Fă asta pentru mine.
Mi-am încheiat socotelile.
Vreau să mă duc acasă.
Cât e ceasul?
E ora unu.
Exact figura pe care vroiam s-o văd.
Haide, să ne punem de acord în ceea ce-l priveşte pe tata.
M-ai băgat în sperieţi.
Serios, tată. De ce nu vrei să te întorci acasă?
Nu putem avea grijă de tine, dacă rămâi aici.
Nu am nevoie de cineva care să aibă grija de mine.
Şi cu banii pe care i-ai lua pe casa
şi pe apartament,
ai putea trăi într-un palat în Chicago.
Sau Mâine.
Nu mă mut în Maine.
Poţi să te muţi unde vrei tu.
Am o idee mai bună.
O să rămân chiar aici.
Atunci, măcar să vindem casa din St. Malo.
Nu vând casa mamei voastre,
şi nu vreau să port discuţia asta cu voi.
Ba da, o s-o porţi, pentru că jumătate din casa aia e a noastră,
şi avem şi noi un cuvânt de spus.
Bine. O să cumpăr şi partea voastră.
Tată, tu chiar crezi că e vorba despre bani?
Chiar crezi că asta şi-ar fi dorit mama?
Crezi că ea ar fi vrut să mori aici, singur şi nefericit?
Nu sunt singur şi nici nefericit nu sunt.
Şi acum, dacă mă scuzaţi, trebuie să ajung undeva.
Tată, trebuie să vorbim despre asta.
Ba nu, nu trebuie.
Oh, nu-mi miroase a bine.
De ce nu dormi?
A luat foc casa?
Sper că ăsta-i motivul, pentru că, dacă nu-i aşa, să ştii că ai încurcat-o.
Vorbesc serios.
Ţi-a scăzut IQ-ul atât de dramatic de când am plecat?
O să ajung acasă în aproximativ 14 ore.
Atunci, va trebui să improvizezi, ok?
Da, dar sunt şi genele tale.
Trebuie să plec. Închid! Pa.
Ei bine, dragule, eşti pe cont propriu.
Trebuie să mă duc să împiedic familia mea disfuncţionala
să se omoare unii pe alţii.
La ce oră ai avion mâine?
Cred că o să mai stau câteva zile.
Oh, da? Cum rămâne cu Susan şi Kyle?
Am vorbit cu Susan în dimineaţa asta.
- O să supravieţuiască fără mine. - Da, sunt convinsă.
Ce vrei să spui cu asta?
Cât o să mai continui cu chestia asta?
Care chestie?
Susan te-a părăsit acum cinci săptămâni, Miles.
De unde ştii?
Mi-a spus ea, idiotule.
O să te descurci?
Bineînţeles că o să mă descurc.
Dacă nu, pot oricând să vorbesc cu tata, nu-i aşa?
Eşti isteric de amuzant.
Chiar trebuie să plec, altfel o să pierd avionul,
şi pe urma Laura n-o să mai ajungă la piesa ei,
iar Ray s-ar putea s-o rănească.
Sau n-o să rateze piesa, şi pe urmă l-ar putea ea răni pe el,
dar oricum ar fi, o să ajungă după gratii,
şi, după toate cumpărăturile pe care le-am făcut,
nu mai am bani să le plătesc cauţiune.
Mulţumesc.
O să te sun...
şi o să discutăm, ok?
Eşti fratele meu favorit.
Sunt singurul tău frate.
Astea-s detalii.
La aeroportul Charles de Gaulle, vă rog.
Deci tu şi cu tatăl meu nu sunteţi...
Nu, nu suntem.
Atunci nu înţeleg.
Ce nu înţelegi?
De ce-ţi pierzi timpul cu tatăl meu?
Matt are nevoie de cineva care să aibă grijă de el.
Da, pot să-mi imaginez de ce te lasă pe tine să ai grijă de el.
Dar tu de ce-o faci?
Pentru că mă pricep la asta.
Cât de bine te pricepi să ai grijă de propria ta persoană?
Stai aşa, lasă-mă să ghicesc.
Nu te pricepi deloc, nu-i aşa?
- Ok, acum e rândul meu. - La ce?
Să pun întrebări la care nu-ţi place să răspunzi.
Destul de cinstit.
De ce eşti aşa de supărat?
Nevastă-mea e însărcinată.
Şi din cauza asta eşti supărat?
Nu e la meu.
Dar nu din cauza asta sunt supărat.
Matt crede că eşti supărat pe el.
Şi ce anume te recomandă ca expert într-un astfel de subiect?
Am văzut felul cum te priveşte atunci când ieşi din cameră.
Ce faci diseară?
O rezervare pentru Laubie.
Sau Morgan?
- Oh, da. - Da?
Bună. Mulţumesc.
Ce faci aici?
Pauline m-a invitat la masă.
- Tu ce faci aici? - Am invitat-o la cină.
Vine şi Karen?
Nu. A trebuit să se întoarcă acasă. O criză în familie.
Şi tu?
Avionul meu pleacă mâine.
Sunt sigur că Susan şi Kyle abia aşteaptă să te întorci.
O să iau, "foie gras".
Tu?
D-ra.
Oh, bună seara.
Bună seara.
- Arăţi foarte bine. - Merci.
Stai jos, te rog.
Merci.
E un restaurant foarte drăguţ.
Aşa e. Ai mai fost aici?
Nu.
Ar trebui să plec.
Te rog, rămâi. Vreau să rămâi.
Dacă vrea să plece...
şi tu vrei să rămână, nu-i aşa?
Desigur.
Ia spune, Pauline... ai fost vreodată la St. Malo?
Nu.
Dar, ştii, întotdeauna mi-am dorit să merg. Am auzit că e foarte frumos.
Karen te-a pus să faci asta?
Pot să gândesc şi singur, tată.
Deja am avut discuţia asta cu ea,
şi nu vreau s-o mai port o dată cu tine.
Desigur. Fă ceea ce ştii mai bine. Închide gura la toată lumea.
Ce-i în St. Malo?
Nimic... am avut o casă acolo.
AVEM o casă acolo.
Era locul favorit al mamei mele.
Şi deasemenea, era singurul lucru cu care eram cu toţii de acord.
V-am spus, o să vă primiţi banii.
Iar eu ţi-am spus că nu e vorba despre bani!
Vă rog, putem încerca să...
Ştii ceva, nu eşti singurul care are sentimente în legătură cu casa aia.
Dar pentru tine nu contează decât propria ta persoana
Obişnuiam să cred că, atunci când mama trăia încă...
N-o amesteca şi pe mama ta în chestia asta! Nu are legătură cu ea!
Totul are legătură cu ea!
Dacă ai de gând să-ţi petreci tot restul vieţii supărat pe mine,
e decizia ta.
Dar n-o să vând casa lui Joan unui străin, şi asta-i decizia mea finală!
E casa noastră, şi nici măcar nu vreau s-o vinzi.
- Dar, dacă mama ar fi fost aici... - Ei bine, nu e aici!
S-a dus!
Şi aş da orice să fi fost eu în locul ei.
Orice.
Dar, nu se poate.
Ea a murit, iar eu sunt încă aici.
Ai idee cam ce mi-a mai rămas mie din viaţa asta?
Ce ţi-a mai rămas?
Nu mi-a mai rămas nimic. Absolut nimic, Miles.
Dacă domnii nu se calmează, va trebui să-i rog să plece.
Bine, eu am plecat.
Nu, nu, e în regulă, o să plec eu.
Nici vorbă. Bucură-te de cină.
Unde-ţi sunt bunele maniere? Pauline te-a invitat la cină.
Dar bunele tale maniere unde-s, tată?
La naiba, Miles, ce vrei de la mine?
Vreau să nu te mai comporţi ca şi cum tu eşti singurul care ai pierdut-o.
Tu de ce te-ai supărat, acum?!
Miles!
Aşteaptă!
- Ascultă, îmi pare rău! - Hei!
Nimeni nu ţi-a cerut să rezolvi problemele noastre, ai înţeles?
Nu pot fi rezolvate.
Nu eşti chiar atât de pricepută.
Pleacă!
Miles!
Eşti sigur?
Foarte sigur.
- Asta înseamnă, cel mai sigur? - Da.
- Cât de sigur? - Al naibii de sigur.
- Sună bine. - Da.
Ne vedem în curând, tată.
- Mai curând decât îţi închipui tu. - Ok. Noapte bună.
Ok. Noapte bună.
D-le?
Da, aş vrea unul din sandvişurile alea cu şuncă şi brânza.
Vreţi să scoateţi murăturile?
Ce se întâmpla cu oamenii ăştia?
E vreo lege împotriva murăturilor la voi în ţară?
Da, mulţumesc. Cât costă?
Cu ce vă pot ajuta?
Unde-i Pauline?
Nu e aici. A sunat şi a spus că e bolnavă.
Pauline?
Am încercat să mă refugiez în băutură, pentru o perioadă.
Dar nu mi-a folosit la nimic.
Ţi-ar prinde bine nişte scaune.
O să-ţi fac rost de nişte scaune.
Îmi pare rău pentru seara trecută.
Ai fost prinsă în mijlocul conflictului nostru.
Am propriile mele probleme.
Am probleme!
Înţelegi?
Da.
Ştiu. Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Doar că...
Ce vrei să spui, Matthew?
Tu...
eşti fisură...
din lumea mea.
Vrei să păstrezi umeraşele?
Nu.
Există câteva lucruri mai deprimante
decât nişte umeraşe goale.
În ce să le punem?
Uh... nu ştiu...
Ai cumva nişte saci pentru gunoi mai mari, sau...
sau valize?
Valize.
Şi valizele?
Mai ai nevoie de valize?
Nu. Nu-mi mai trebuiesc.
Nu.
Deci ce s-a întâmplat cu George Hamilton?
Cu cine?
Jerome, băiatul.
L-ai mai văzut vreodată?
Nu.
De ce? Nu-şi putea dezlipi ochii de tine.
Ştii cum sunt bărbaţii.
- Nu, cum sunt? - Toţi sunt la fel.
Felul cum se uita la sânii tăi şi pretind că n-o fac.
De fapt, speram că eu nu sunt aşa.
Tu eşti diferit.
De aceea îmi place să fiu cu tine.
Tu te uiţi insistent la mine fără niciun motiv.
Să chem poliţia, d-le?
Sunt sigur că nu e nevoie.
O să-l aştept.
Vrei să intri?
Dar tu vrei?
Sper că ţi-e foame.
Pot să te ajut cu ceva?
Da, ai putea, să alegi fasolele astea pentru mine.
Îmi trebuie o mâna de cimbru şi...
Deschide sticla aia şi toarnă în pahare.
Te-ai înşelat în privinţa mea, ştii.
Da?
În ce sens?
Îmi vin în minte o mulţime de motive care să mă determine să te privesc insistent.
Serios.
Aş putea să-ţi spun zece motive, chiar acum,
fără să mă gândesc prea mult.
Ok.
- Chiar vrei să ştii? - Chiar vreau să ştiu.
Ok...
Eşti frumoasă.
Evident, eşti deşteaptă.
Şi, îmi dau seama mereu când eşti supărată, pentru că te ascunzi
în spatele încăpăţânării tale, atunci când eşti supărată.
Când eşti fericită, eşti fericită din cap până-n picioare,
până şi părul tău e fericit.
Nu ai niciun sâmbure de răutate în tine,
şi cred că în ziua de azi, nu se mai găseşte aşa ceva.
Eşti amuzantă.
Atunci când asculţi, pari interesată.
Eşti amabilă.
Şi nu-ţi ascunzi sentimentele,
şi asta poate fi foarte intimidant.
Şi îmi aminteşti de Joan.
Vreau să-ţi las ţie casa, Pauline.
Poftim?
Vreau să-ţi dau ţie casa asta.
Şi o să mă asigur că vei avea întotdeauna
destui bani ca s-o poţi întreţine.
Vrei să faci asta pentru mine?
Nu, Matthew.
Casa aparţine familiei tale.
Am crezut că tu eşti familia mea acum.
Care-i problema, Pauline?
Nu te înţeleg.
Am crezut că te-am înţeles, dar nu e aşa.
Ai tot ceea ce-mi doresc eu, şi se pare că nu-ţi pasă.
Îmi pasă.
Atunci, de ce îi îndepărtezi de tine?
Sunt copiii tăi. Au venit aici pentru că erau îngrijoraţi.
Crezi că ei ţin la mine datorită regulilor?
Cred că ei ţin la tine pentru că eşti tatăl lor.
Ţi-ai băgat în cap această fantezie,
în legătură cu familia perfectă
pe care n-o s-o ai niciodată.
Crede-mă, ea nu există.
Încă mai eşti printre noi, Matthew.
Dacă vrei ca lucrurile să fie diferite, să ştii că, încă le mai poţi schimba.
Nu e prea târziu pentru asta.
Crede-mă, tot ce reprezint pentru ei
e doar imaginea bărbatului care le-a luat mama de lângă ei.
Ce vrei să spui?
Copiii vroiau s-o ducă acasă.
Ea a vrut să rămână la Paris, aşa că... am lăsat-o.
Am crezut că asta o va ajuta să se facă bine.
Dar cancerul s-a agravat
şi tratamentul a fost o tortură pentru ea.
Pur şi simplu...
nu vroiam s-o mai văd suferind.
Nu vroiam să mai suporte acele dureri.
Poate nici eu nu vroiam să mai sufăr.
Ea n-a vrut să le spun copiilor.
Ea... ea a vrut să se ducă acasă,
să renunţe la luptă... şi să moară în linişte.
Dar, dacă şi-ar fi văzut copiii, n-ar fi putut să facă asta.
Mai ales pe Miles.
El n-ar fi lăsat-o niciodată să facă aşa ceva.
M-a pus să promit.
Şi eu... m-am ţinut de cuvânt.
Nu le-ai spus?
A fost greşeala mea.
Nu a ei.
Bună.
- Unde-i tatăl meu? - E bine.
Nu te-am întrebat cum se simte, te-am întrebat unde e.
Aşteaptă, Pauline.
Îmi cer scuze.
Eram îngrijorat.
Vrei să intri?
Matthew nu ştie că sunt aici.
Unde e?
Sunt destul de sigură că n-ar trebui să-ţi spun asta.
Nu crezi că am dreptul să ştiu? Nu.
Tatăl meu vrea să moară.
Şi cine sunt eu să-l împiedic, nu-i aşa?
N-a vrut să fiu de faţă când mama era pe moarte,
şi cu siguranţă nu vrea să fiu aici, acum.
Miles, vreau să-ţi spun ceva.
Cred că e în regulă dacă-ţi spun.
Nu pleca nicăieri. Mă întorc imediat.
Matt... Sunt pe moarte.
Ba nu eşti pe moarte.
Nu trebuia să se întâmple asta.
Nu trebuia să se termine aşa.
Ce-ai fi făcut dacă ai fi fost acolo?
Probabil exact ceea ce se temea ea că aş face.
E ea. Ultima ei vara.
E foarte frumoasă.
Cine-i asta?
E fiul meu, Kyle.
Ce-i?
Îmi place că porţi o poză în portofel
şi nu în telefon, ca toată lumea.
E drăguţ. E de modă veche.
Îmi place.
Da?
Eşti uşor de impresionat.
Sunt uşor de sedus.
Fiul tău e superb.
Da, e real.
Trebuie să mă duc la Paris.
Vrei să mergi la Paris?
Da, există doar un singur Paris în Franţa, nu-i aşa?
De ce?
Noi avem un Paris în Texas şi unul în Illinois.
Mai exista câte unul în Tennessee, New York, Iowa, Ohio, Mâine,
Wisconsin, Kentucky.
Avem unul în Michigan, Arkansas şi Idaho.
Şi astea sunt doar cele despre care ştiu.
Sunt sigur că există şi în Canada unul.
Cât e ceasul?
Trebuie să plec.
Lasă-mă să vin cu tine.
- Pauline. - Da.
Tată.
Dacă îi faci vreun rău, o să te omor.
Nu-mi pasă că eşti fiul meu.
O să te omor.
D-le Morgan, aici erai?
Oh, d-na Dune. Îmi pare rău. Nu te aşteptam.
Ţi-am adus nişte alimente.
O să vă gătesc ceva, da?
Mulţumesc foarte mult, dar astăzi o să-mi prepar singur mâncarea,
dar mulţumesc, oricum.
Dar, d-le...
Mulţumesc... pentru tot.
Bună.
Iau masa.
Ascultă, tată...
Eşti un bărbat însurat, pentru numele lui D-zeu!
Cum poţi să le faci asta lui Susan şi Kyle?
Cum îndrăzneşti să-i faci asta lui Pauline?
Ea ştie că ai o soţie şi un copil?
Nu, n-am. Da, ştie.
Şi căsnicia mea s-a sfârşit.
Cum?
Susan a intentat divorţ.
De ce? Ce s-a întâmplat? Ce-ai făcut?
N-am făcut nimic.
Îţi poţi imagina că e posibil să nu fie vina mea?
M-a părăsit, tată.
Când?
Acum cinci săptămâni.
A cunoscut pe altcineva. Şi asta e.
Nu ţi-am spus pentru că mamei nu i-a plăcut de la început de ea,
iar tu n-ai crezut niciodată că sunt croit pentru ceva de lungă durată,
şi nu-mi place în mod deosebit
să te văd cum te bălăceşti în oaza celor care au avut dreptate.
Căsătoria necesita multă muncă.
Crezi că nu m-am zbătut suficient de mult?
Trebuie să fii dispus să faci sacrificii.
Ah. Da.
Şi tu ce sacrificii ai făcut, mai exact?
Deci, Kyle va veni să locuiască cu mine.
Cum rămâne cu spitalul?
Va trebui să-mi găsesc altceva de muncă. Dar o să mă străduiesc.
Asta va fi cea mai bună variantă pentru Kyle?
Asta îşi doreşte. Are nevoie de mine,
aşa că o să mă asigur al naibii de tare, ca o să fiu în preajma lui,
astfel încât să nu facă aceleaşi greşeli pe care le-am făcut eu.
Eu am stat lângă voi. V-am învăţat lucruri, dar asta nu va împiedicat...
Bineînţeles, tată. Toată viaţa mea
m-ai învăţat ce să gândesc,
ce să citesc, şi în ce să cred.
Dar nu aveam nevoie de un profesor.
Eu aveam nevoie de un tată!
Ştii ceva, va trebui să încetezi să mai dai vina pe mine,
pentru tot ce n-a funcţionat în viaţa ta!
Tot ce mi-am dorit pentru voi a fost să ieşiţi în lume,
să vă urmaţi visele, să aveţi parte de aventură,
să vă îndrăgostiţi, să vă asumaţi riscuri! Asta-i tot ce mi-am dorit pentru voi!
Şi de ce nu mi-ai spus niciodată asta?
Pentru că nu am crezut că trebuie s-o fac!
Tată, serios!
Pentru că nu am ştiut cum...
Tot ce am auzit din partea ta... au fost doar reproşuri.
Pentru că nu am ştiut cum să-ţi spun...
că nu vreau să ajungeţi ca mine.
Tată, te ador.
Credinţa oarbă.
Nu, e... te înşeli.
Am ştiut că mama n-ar fi iubit pe altcineva aşa cum te-a iubit pe tine,
pe cineva care n-ar fi meritat.
Ştii ceva...
... până în ziua de azi...
Nu ştiu de ce mama voastră m-a ales pe mine.
Matthew?
Tată, Pauline mi-a pus.
Despre mama.
Mă bucur că a făcut-o.
Nu m-am împotrivit.
Nici nu vroia să te împotriveşti.
Ar fi trebuit s-o împiedic să facă asta.
O cunoşteai foarte bine pe mama. N-ai fi putut.
Dacă vrei să dai vina pe cineva, Miles,
dă vina pe mine.
Ar fi trebuit să-ţi spun.
Nu învinuiesc pe nimeni, tată.
Doar că, mi-aş fi dorit să-mi iau rămas bun de la ea.
Am vrut să-mi iau rămas bun.
Am fost de fată.
N-am ştiut cum s-o fac.
Ei bine.
Poate putem găsi o altă cale.
Poate.
Mai ţii minte cum se lumina încăperea când intră ea?
Parcă ieşea soarele.
Şi Pauline e la fel.
Da.
Să n-o laşi să scape.
N-o s-o las.
Să n-o laşi să fugă. N-o s-o las.
Să nu laşi pe nimeni şi nimic să-ţi stea în cale.
- Tată. - Ce-i?
- Încetează. - Ok.
Vrei să-mi faci o favoare? Vrei să-i spui lui Pauline...
Spune-i...
Că am înţeles.
Ce anume ai înţeles?
O să ştie ea despre ce vorbesc.
Nu ai rămas chiar cu nimic după moartea mamei.
Ştii asta. nu-i aşa?
Ştiu.
Ok.
Pa.
O să-mi fie dor de tine, Matthew.
Şi mie o să-mi fie dor de tine.
Ţi-a lăsat casa din St. Malo.
I-am spus că n-o vreau.
Ei bine, a avut întotdeauna idei mai bune.
Ascultă... trebuie să mă duc să-mi văd fiul.
Dar...
... o să mă întorc.
Ok.
O să mă întorc pentru tine, Pauline.
Ok.
Eşti gata?
Subtitrarea: TrustNobody Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
Sprijină-ne pentru a deveni membru VIP şi a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org