Doi şi doi, meniul! Brian, 22, urgent!
Guillermo!
Doi porumbei! Acum.
Avem o masă foarte importantă aici!
Dă-mi două pâini de secară.
- lau eu polenta aia! - Bine.
- Eu după asta aştept! - Da, domnule.
Îmi trebuie carnea specială acum. Pregătiţi aluatul.
Îţi voi omorî familia dacă nu-ţi iese cum trebuie.
Îmi trebuie să fie perfect.
Da, domnule.
ÎI trec ca...
inventiv şi...
încrezător.
- Te-a mai sunat tipul ăla de la Newsday? - O să-mi verific robotul.
Chiar e vorba de un interviu, sau vreun tip drăguţ
- cu care vrei să-mi faci lipeala? - Te rog, Julianne.
Nu-ţi mai trimit bărbaţi. Habar n-ai ce să faci cu ei.
E Michael. Jules, cred că au trecut luni întregi.
Abia aştept să vorbim. Sunt în Chicago, stau la hotelul Drake.
Sună-mă. Indiferent de oră. Trebuie să vorbim. Ciao.
- Cine te-a sunat? lubitul curent? - Nu, tocmai opusul.
Este Michael al meu. Michael O'Neal.
Părea foarte nerăbdător să vorbească cu mine.
Reporter de ştiri sportive. Mai spune-mi o dată despre el.
În anul doi la Brown,
am petrecut o lună foarte fierbinte împreună.
Dar ştii cum sunt eu. Mă plictisisem.
Aşa că mi-am făcut curaj să-i frâng inima...
şi el se uită la mine cu o privire...
şi spune "Ce mă face să-mi vină să plâng este
faptul că pierd cel mai bun prieten pe care I-am avut vreodată".
În acel moment, am ştiut că şi eu simţeam la fel.
Aşa că am plâns, pentru, poate, a treia oară în viaţa mea,
I- am sărutat
şi am rămas cei mai buni prieteni.
Am fost alături în tot felul de momente grele:
Când am pierdut slujbe.
Când am pierdut părinţi, amanţi.
Am călătorit peste tot.
Probabil cele mai frumoase clipe din viaţa mea.
Beam şi vorbeam, chiar dacă la telefon.
Continuă. Este atât de mişcător. Suflete pereche?
Nu îmi seamănă deloc.
De fapt, îţi seamănă ţie, numai că e heterosexual.
Îmi aduc aminte de o noapte, în Tucson, acum şase ani.
Scoate o lamă de ras
se taie la deget, îmi ia mâna, îmi face şi mie la fel.
O să mi se facă rău.
Spune, "Jură că atunci când avem 28 de ani...
dacă nu suntem căsătoriţi cu cineva, ne căsătorim unul cu celălalt. "
N- am mai vorbit niciodată despre asta.
Nu ştiu ce m-a făcut să mă gândesc la asta.
Urmează să faci 28 de ani peste trei săptămâni, nu?
- El câţi ani are? - Crezi?
Foarte nerăbdător să vorbească.
Noroc.
Bună, sunt Michael.
Jules, cred că au trecut luni întregi.
Abia aştept să vorbim. Sunt în Chicago, stau la hotelul Drake.
Cred că sunt...
Sună-mă. Indiferent de oră. Trebuie să vorbim. Ciao.
- Bună seara, hotelul Drake. - Aş dori cu Michael O'Neal, dar,
- cum e aşa târziu... - Un moment, vă rog.
Alo?
Ai fost înscris în clubul apelanţilor obsceni ai lunii.
Bună, frumoaso. Ce bine e să-ţi aud vocea.
Mi-e dor de tine. Te sun de mai bine de o lună.
Am fost într-un turneu de promovare a cărţii.
- M-am gândit eu că nu eşti în oraş. - Robotul îmi mănâncă toate mesajele.
Sau doar ai o perioadă de răspuns de 30 de zile.
- Ţie îţi răspund mai repede ca celorlalţi. - Trebuie să te întreb ceva important.
Dacă mă refuzi, nu ştiu ce voi face.
Dacă aş putea să-ţi zic ceva întâi.
Probabil că
vei râde ca niciodată în viaţă când vei auzi,
dar mă gândeam la tine şi mi-am adus aminte
de o noapte nebună pe care-am petrecut-o în Tucson
acum mult timp.
- Probabil că nu-ţi mai aminteşti... - Glumeşti?
Mă gândesc tot timpul la noaptea aia.
Serios?
Dar nu de asta am sunat.
Nu.
Te-am sunat fiindcă am cunoscut pe cineva.
E grozav.
Tu nu te-ai mai văzut cu nimeni de când cu nebuna de Jenny Lee, nu-i aşa?
Nu înţelegi.
N- am mai simţit niciodată aşa ceva pentru cineva.
- E total nepotrivită pentru mine. - Ăsta e un început bun.
Este boboc la Universitatea din Chicago.
Are 20 de ani. O cheamă Kim. O să-ţi placă de ea la nebunie. E frumoasă.
TatăI ei e miliardar.
Deţine echipa White Sox şi un imperiu mediatic.
Niciodată nu m-am simţit în largul meu în preajma bogătaşilor.
- Sigur. - Dar ei nu sunt aşa.
Sunt oameni minunaţi. Sarea pământului.
Deci i-ai cunoscut pe ai ei?
Jules, ne căsătorim duminica asta.
- Alo? - Michael.
E miercuri noaptea.
Cum poţi să te căsătoreşti duminică?
De fapt, începe mâine.
E o nuntă de patru zile, cu toate evenimentele tradiţionale.
Şi o groază de oameni care vin din toate colţurile lumii.
Nu trebuia să lucrezi weekend-ul ăsta? Oare e un gest responsabil?
White Sox joacă acasă şi şeful mă lasa să fac un reportaj despre Frank Thomas.
Stai. Cum adică iresponsabil?
Faptul că-mi iau liber un weekend ca să mă însor?
Jules, mi-e frică.
- Poate că ar trebui să vorbim despre asta. - Am nevoie de tine.
Dacă nu poţi să vii să mă ţii de mână, nu voi putea să o scot la capăt cu asta.
Te rog vino.
Abia aştept să o cunoşti.
Ascultă, Jules. Hai să bem ceva. Poţi să iei un alt zbor.
Sunt o fată ocupată. Am patru zile să opresc o nuntă
şi să îI fur pe ginere şi habar n-am cum voi face asta.
M- a adorat timp de nouă ani de zile.
- Şi e limpede de ce. - Ea-I ştie de cinci secunde.
În plus, are miliarde de dolari şi se pare că e perfectă.
Aşa că să nu-ţi pară rău de Miss Puberta Illionois.
Nu pot să-I pierd, George. ÎI voi aduce înapoi.
- Îţi vine să cred că voi face asta? - Nici pe departe.
Aşa toate vor fi perfecte.
De când I-am cunoscut pe Michael,
n- am auzit decât "Julianne în sus, Julianne în jos".
Eu n-am avut niciodată o soră.
Vreau să-ţi cer o favoare uriaşă.
- Poftim? - Cea mai bună prietenă a mea
şi-a zdrobit pelvisul dansând în Abilene în vacanţa de primăvară.
- Vrei să fii domnişoara mea de onoare? - Poftim?
N- ar trebui să promovezi una din cele pe care le ai deja,
sau pe cineva pe care-I cunoşti de mai mult timp?
Domnişoare de onoare îmi sunt singurele rude de sex feminin sub 40 de ani
debutante din Nashville şi care,
în principiu, unt nişte târfe răzbunătoare.
Aici ies!
Am patru zile să mi te fac cea mai bună prietenă.
E timpul să faci un efort să te apropii de mine.
- Îţi place culoarea? - E frumoasă.
- Nu-i aşa că i se potriveşte? - Categoric.
Asta trebuie să fie mai strânsă. Nu vrei să-ţi cadă chestiile astea.
- E frumos. - Nu o să te doară.
Nu vreau să se împiedice, aşa că voi ridica puţin de aici.
Preferi narcisa?
Aveam impresia că toate domnişoarele de onoare poartă aceleaşi rochii.
Nu şi tu. Tu nu te-ai simţi în largul tău dacă nu ai fi distinctivă.
Ce altceva ţi-a mai spus?
Că urăşti nunţile. Nu mergi niciodată.
Nu-ţi place nimic convenţional
sau orice se presupune a fi o prioritate a femeilor
inclusiv căsătoria sau idilele sau chiar
dragostea?
Michael şi cu mine nu ne-am potrivit încă de la început.
Şi el a spus la fel.
Am crezut că eram ca tine şi mândră să fiu aşa,
până I-am cunoscut pe sifonatul şi îmbâcsitul de Michael.
Atunci am aflat că sunt o netoată sentimentală
că toate celelalte tâmpitele fluşturatice pe care le-am compătimit dintotdeauna.
- E amuzant, nu? - Da.
Îmi trebuie o ţigară.
George, cum crezi că mă simt?
Nu face decât să vorbească tot timpul de viitorul ei cu Michael.
- E aşa de visătoare. - Jules, adună-te.
Nu ştiu dacă pot s-o fac.
Vrei să mă întorc sau ceva de genul?
Nu erai persoana pe care o aşteptam.
Te-am văzut mult mai dezbrăcată de atât.
Lucrurile stau altfel acum.
Aşa s-ar zice.
Arăţi foarte bine
fără haine pe tine.
George? O s-o fac praf.
- Unde anume faceţi luna de miere? - Depinde.
Dacă San Antonio îi fac praf pe Sacramento, am putea începe acolo.
Sau Phoenix. Sau, în funcţie de meciul Indiana-Cleveland.
Săli de sport, peste tot.
O schimbare de vreo 10 grade poate fi o provocare când îţi faci bagajele
dar găsiţi mâncare bună şi cocktailuri la o mulţime de hoteluri de lux.
E cariera lui. ÎI sprijin. Am fost peste tot.
Vreau să fiu cu bărbatul pe care îI iubesc. Asta înseamnă cu adevărat o lună de miere.
Spun doar că are mare noroc.
O femeie dintr-un miliard i- ar tolera asemenea rahaturi.
E un adevărat monument de idiosincrasie...
Ai făcut cunoştinţă cu aria simfonică...
A sforăiturilor lui? Da. El zice că e mai rău că oricând.
Horcăitul ăla îI ştii?
Acum e acompaniat de un plescăit de salivă.
Dopurile de urechi funcţionează.
- Dar ce zici de... - Ţigări în pat? L-am dezvăţat de asta.
Baia-i o adevărată mlaştină. Vine cu adidaşi la cină.
Îi plac filmele de acţiune. Citeşte peste umărul meu.
Îi plac barurile cu karaoke, pentru numele lui Dumnezeu.
- lar eu n-am ureche muzicală. - Serios?
Soarbe supa printre dinţii din faţă.
Asta-i o mişcare specifică. Să nu te atingi de asta.
Dar sărută extraordinar.
A trecut ceva timp. Va trebui să te cred pe cuvânt.
După două săptămâni în care i- am inventariat toate defectele
am luat o decizie care mi-a schimbat viaţa.
Am aruncat lista.
Nu-i un bilanţ. E Michael.
Să-I iubesc înseamnă să iubesc totul la el.
Îţi plac spaţiile închise?
E frumos din partea ta să încerci să mă protejezi
dar nimic nu mi-ar putea distrage atenţia de la această nuntă.
- Devii isterică în spaţii închise? - Cu excepţia unui singur lucru.
Tu. Se gândeşte tot timpul la tine,
creatura asta perfectă pe care a iubit-o atâţia ani.
Perfecţiunea poate deveni obositoare după o perioadă.
Nu glumesc. A trebuit să-mi înfrânez pornirile competitive.
Crede-mă, am aşa ceva.
Voi fi geloasă pe tine tot restul vieţii?
- Drumurile noastre se vor tot intersecta. - Spaţiu. Bineînţeles.
- Va vorbi întotdeauna de tine. - E normal.
Răspunsul era atât de simplu.
Puteam să prevăd asta.
Tu câştigi.
Cred că am ratat ceva.
Pe tine te-a pus pe piedestal
şi pe mine mă ţine în braţe.
Doamne, e mireasă, cu femeia pe care nu o va putea egala vreodată.
- Eşti bine, scumpo? - Astea suntem noi.
lar a spus ce nu trebuie? E un lucru specific ei.
- Eu sunt Julianne Potter. - Noi suntem târfele răzbunătoare.
- Poţi să ne numeşti dornice. - I-aţi văzut pe cavalerii de onoare?
- Ca domnişoară de onoare, tu alegi prima. - Nu-I alege pe cel scund, păros şi gras.
- E al meu. - Kimmy e virgină.
Ea e Julianne a lui Michael?
Eu sunt Isabelle Wallace.
Noul meu fiu nu te-a descris la adevărata-ţi valoare.
Soţul meu spune să te duc la stadion,
ca să poţi sta cu Michael.
Dar, întâi, trebuie să cunoşti o mulţime de femei foarte bătrâne.
Asta, dacă ai absorbit suficiente blasfemii.
Cine a comandat bere?
- Dă-mi voie să te ajut cu aia. - Sugerezi implicit că sunt neîndemânatică.
Îmi pare rău. Te-am confundat cu cineva pe care o cunoşteam mai demult.
Julianne Potter, ei sunt Hank şi Eric, de la revista Sport Magazin.
Îmi pare bine.
Ei au fost într-atât de binevoitori încât să-mi ofere o slujbă.
- Bună. - Ce mai faceţi?
Şi el este Walter, socrul meu.
Viitorul socru.
Mersi.
Dacă te supăra cu ceva, spune-mi numai.
- Şi pe tipul ăsta îI ştii. - Papa Joe.
I- am spus să te facă pe tine cavaler de onoare,
dar a trebuit el să-I aleagă pe frate-său mai mic.
Cel mai arătos tip din orice încăpere.
- Ce bine-mi pare să te revăd. - Ajunge.
- Scotty, ajunge. - Îmi pare rău.
Nu uita, e datoria cavalerului de onoare
să danseze cu domnişoara de onoare.
Tu nu ştii să dansezi.
Când ai învăţat să dansezi?
m mişcări pe care nu le-ai văzut în viaţa ta.
Eşti o impostoare.
Ce-ai făcut cu cea mai bună prietenă a mea?
Sunt în continuare cea mai bună prietenă a ta.
Doar că nu m-ai mai văzut tu de mult timp.
Unii oameni ar putea găsi o asemenea perfecţiune plictisitoare.
- Zi după zi, an după an. - Aşa am crezut şi eu iniţial.
Cum poate să-ţi placă cineva aşa perfect?
Nu există potenţial pentru o atracţie pe termen lung.
Dar, pe de altă parte, are câteva calităţi.
- Bine. - Cum ar fi?
L- au eliminat.
Când o strâng în braţe, chiar şi în public
nu trebuie să-i dau drumul imediat.
Mă lasă să o îmbrăţişez cât de mult doresc.
- Al doilea la lovitura... - Ce?
- Nimic. - Am uitat.
Tu şi chestiile alea romantice siropoase.
Întotdeauna devii aşa când se ajunge la chestii sentimentale.
Nu-i adevărat.
Când eram... Când noi doi eram...
- Când eram... - Împreună?
Când eram împreună, am...
- Da. - Da, ce?
Te trăgeai la o parte când încercam să te îmbrăţişez în public.
M- am schimbat.
Adică, nu mai sunt fata de odinioară.
Serios?
Vreo relaţie mai lungă de două săptămâni de care ar trebui să ştiu?
Nu-i vorba despre longevitate.
E vorba despre
a fi confortabil
cu toate chestiile alea romantice siropoase.
Bine.
Şi sunt.
Şi este înţelepciune dobândită prin suferinţă.
Da, am plătit preţul.
Dar uite cât de mult am câştigat.
- Dacă trebuie să... - Karaoke!
- Pot să fac orice. - Unde-ai găsit locul ăsta?
Mi-a spus portarul de el. Şi tu vei cânta cântecul.
Sunt puternică. Sunt invincibilă.
Sunt femeie.
Nu ştiam că e bar cu karaoke.
E aşa grozav. Fetele mele cele mai bune.
- Vă e sete? - Marguerita.
- Amestecată, fără sare. - O vrea fără nimic altceva.
- Tu? - Un Amstel light.
Am doar două cuvinte pentru tine.
Marguerita.
Vespa.
Florenţa.
Eu rezistând cu stoicism în ploaie.
- lubesc Florenţa. - Şi tipul cu chestia aia.
Unde era permisul meu?
- "Nu, cheiul este pentru pescuit. " - "Pentru sărutat?"
- "Pescuit!" - Întotdeauna am iubit Florenţa.
Ar trebui să o duci acolo. E plină de viaţă. Merită o lună de miere.
"Dacă San Antonio îi bate pe Sacramento?"
Ce-i asta? În septembrie nu eşti pe drumuri.
Tu când începi cursurile, toamna?
Nu mă întorc pentru ultimul an de facultate.
Arhitecţii nu consideră o diplomă ca fiind un lucru folositor?
Călătoresc în fiecare săptămână.
Mă ocup de baschet universitar, sporturi cu motor, cantonamente.
Cred că cel mai important lucru este să fim împreună.
Hei, rozalio, vreau să te aud cum cânţi. Haide.
Kimmy urăşte să cânte. Urăşte.
Bine, oameni buni. Toată lumea:
viitoarea mea soţie vă va da pe spate.
Ce? Va fi distractiv.
Nu, Michael, nu vrea. Las-o în pace.
Haide. Doamnelor şi domnilor
vă rog să aplaudaţi fabuloasele tonalităţi vocale
ale domnişoarei Kimberly Wallace!
Haide.
Nu ştiu ce să fac cu mine însămi.
Nu ştiu ce să fac.
Sunt atât de obişnuită să fac
totul pentru tine.
- Eşti varză! - Să plănuiesc totul pentru amândoi.
Şi, acum că s-a terminat,
nu ştiu
ce să fac cu timpul meu.
Mi-e atât de dor de tine.
E o crimă
să mergi la un film
dacă noua ta dragoste
te refuză vreodată.
Întoarce-te
Voi fi aici, aşteptându-te.
Nu ştiu ce să fac.
Aşa cum un trandafir de vară
are nevoie de soare şi ploaie
aşa şi eu am nevoie de dulcea-ţi dragoste
Am nevoie de dulcea-ţi dragoste
Pentru a-mi lua durerea.
A fost oribil!
- Nu te vei simţi singur fără noi? - Ba da. Foarte singur.
Poate că nu trebuie să mergem. - La cină la bunica ta?
Ca viitoare soţie, eşti în mâinile ei, pe chestii mărunte.
Aş sta eu cu tine, dar loialitatea mea este pentru soţie în vremuri de restrişte.
- Nu e neapărat o vreme de restrişte. - Dacă eşti sigură.
- "Sigură"? - Stau cu Michael dacă eşti sigură.
- Bine. Mă suni mai târziu? - Bineînţeles.
- Ciao. - Distracţie plăcută.
Ai fost şocată când ţi-am spus, nu?
Şocată? Nu.
Puţin.
Foarte mult. Am căzut din pat.
Aşa se explică bufnitura.
Îţi place de ea, nu?
- Da. - Ce entuziastă.
- Adică, e grozavă. - Nu, e grozavă.
E complet afonă.
Dar, să faci un asemenea sacrificiu...
- Ce anume? Faptul că abandonează şcoala? - Totul.
Faptul că-şi întrerupe cariera pentru
a te însoţi pe tine în slujba asta idioată a ta,
în care trebuie să călătoreşti 52 de săptămâni pe an,
în locuri precum College Station, Texas.
- "Slujbă idioată?" - Nu e o slujbă de adult.
Până acum nu te-a mai deranjat slujba mea.
Nu mă deranjează nici acum, dar eu nu sunt Kimmy.
TatăI ei deţine White Sox şi televiziuni prin cablu.
Sunt doar surprinsă că nu s-a pus problema până acum.
Ce?
Biroul pe colţ, cu privelişte.
Tu, într-un costum albastru, frumos.
Adresă permanentă în Chicago, undeva aproape de mama şi tata.
Niciodată.
Nici măcar nu s-ar gândi vreodată la aşa ceva.
Nu o cunoşti.
- Dar Michael îşi iubeşte munca. - Sigur.
Jocuri proaste, plată mizeră, oraşe urâte, zboruri neplăcute,
hoteluri proaste, mâncare foarte proastă,
fără casă, fără rădăcini, singur,
ce scrii tu ajunge poate într-un număr, din patru.
Ce n-ar fi de iubit la asta?
De ce să dea el asta pe, să zicem, relaţii publice
la un conglomerat puternic, asemeni celui al tatălui tău?
- Asta am discutat cu tatăI meu. - Nu mă surprinde.
Crezi că ar accepta?
Michael? O asemenea slujbă?
Ar fi probabil cel mai bun lucru care i s-a întâmplat.
Persoanele de faţă se exclud.
Uite cum facem. ÎI face şi pe tatăI tău co-conspirator.
Michael îi face o favoare lui Walter.
Walter îşi reorganizează departamentul de relaţii publice.
Şi are nevoie de un tip sclipitor, apropiat lui.
În care are încredere deplină.
Apoi, te rogi de el:
"Michael, te rog fă asta pentru tăticul meu.
Doar şase luni. Ar însemna aşa de mult pentru mine. "
- Se va prinde imediat. - Numai dacă vrea.
La sfârşitul celor şase luni,
va fi fericit,
aşezat,
de succes.
Arăţi superb. Ai întâInire mai târziu?
Nu-mi pot da niciodată seama.
Felul cum arăţi în seara asta. Îţi aduci aminte?
Bine, puştoaico, e rândul tău.
De fapt, tatăI meu are nevoie de o favoare.
Reorganizează unele dintre diviziile companiei.
Relaţiile cu publicul sunt un domeniu foarte problematic la el.
N- ar fi decât vreo şase luni, probabil.
- Sau trei sau patru. - Tu ştiai de asta?
Cred că ar trebui să o asculţi. E şi viaţa ei.
Vrei să vii să-mi spui că Walter s-a gândit la una ca asta?
De ce nu începi prin a fi sinceră pentru un moment, Kim?
Sunt sinceră.
Dintr-o dată, trebuie să renunţ la şcoală,
să uit de familie, să uit de carieră,
să uit de toate lucrurile pe care le planificasem pentru viaţa mea?
Scuză-mă că ţi-am stricat planurile.
Mă bucur că am auzit asta până nu e prea târziu.
- Asta ce-ar trebui să însemne? - Eu ce-ar trebui să fac cu viaţa mea?
Am o slujbă prost plătită, lipsită de glorie
şi care, din nefericire, îmi place la nebunie.
- Sună ca o oportunitate grozavă. - Serios?
Tu cum de nu ţi-ai luat niciodată o slujbă înrobitoare la vreo companie?
Îţi spun eu de ce, fiindcă nu e stilul tău.
- Şi nici al meu nu e, Kim. - Dacă asta simţi.
Poţi să fii sigură că asta simt! Spune-o odată!
Slujba mea nu e suficient de bună. Eu sunt sunt suficient de bun.
- N-am spus niciodată asta! - Ba da, ai spus-o.
Grozav, Kim.
Ai aşteptat până cu două zile înainte de nuntă
ca să-mi spui asta şi eu ar trebui să dau din coadă şi să salivez?
Bine. Sunt o ticăloasă insensibilă şi sexist.
Ţi-e mai bine fără mine.
Ai atâta dreptate. M- am înşelat aşa de tare.
Am stabilit, eu am cedat. N- a fost corect din partea mea.
Trebuie să mă ierţi şi să uiţi că s- a întâmplat asta, sau voi muri.
Te rog.
Îmi pare rău.
George şi Werner nu sunt.
Concizia este cuvântul la ordinea zilei.
George, răspunde naibii!
Sunt în criză aici! M- a tras pe sfoară!
Ticăloasa aia mică s-a milogit! E atât de nepotrivită pentru el.
Michael şi cu mine suntem acelaşi gen de persoane.
Egocentrici şi oarecum demni de iubire.
Ne merităm unul pe celălalt. Intru în criză de timp.
Am rămas în pană de idei meschine. Am ajuns la capătul
urzelii-mi care se destramă cu repeziciune!
Trebuie să te gândeşti la ceva.
- Cafea? - Ar fi minunat.
Avionul! Avionul!
E atât de Marcel Marceau.
Acum relaxează-te. N- am vrea să dăm jos şi fata, nu?
Ce cameră hidoasă.
Moarte prin mini-bar. Ce spectaculos!
Ai zburat până aici. Urăşti să zbori.
Trebuie să mă întorc în seara asta. Avem o chestie de familie în Hamptons.
Te bagi.
Ceea ce vreau să zic când spun că e enervant de perfectă
este că nu e nimic enervant la perfecţiunea ei.
Este vulnerabilă şi afectuoasă. Şi asta e al dracului de enervant.
Îţi place de ea.
Dacă n-ar trebui să o urăsc, aş adora-o.
E vorba de fericirea întregii mele vieţi.
Trebuie să fiu nemiloasă.
A fost îndrăgostit de mine zi după zi, timp de nouă ani de zile.
Pot să-I fac mai fericit decât poate ea.
Îi voi frânge inima, pe termen scurt,
dar, în perspectivă, îi fac o favoare imensă.
Ar fi atât de nefericită, ţinându-se scai după gogomanul ăsta insensibil.
Chiar îI iubeşti
sau e vorba numai de dorinţa de a câştiga?
Serios.
La început, a fost dorinţa de a câştiga.
Îmi aparţinea mie.
Dar acum, când sunt cu el,
e atât de minunat.
Cum de n-am ştiut asta când aş fi putut să-I am?
E uimitor ce limpezime a minţii aduce după sine gelozia nebună.
George, crede-mă,
dacă şi el ar simţi ceea ce simt eu,
atunci ar şti ce simt.
E oribil.
Ce?
Doar spune-i că-I iubeşti.
Spune-i că I-ai iubit în toţi aceşti nouă ani
dar te-ai temut de dragoste.
Spune-i că te-ai temut de dragoste, ţi-a fost teamă să ai nevoie.
- Nevoie de ce? - De a aparţine cuiva.
Cu toţii aparţinem cuiva, scumpo.
Îmi pare rău pentru asta.
Spune-i că ăsta este cel mai prost, mai crud,
mai stupid moment să-i faci una ca asta,
dar aşa stau lucrurile.
Va trebui să aleagă.
Să-i spun adevărul adevărat?
Poate nu chiar adevărul adevărat.
Doar puncte de interes.
Armele în lături, vă rog.
- Bună dimineaţa. - Trebuie să-ţi vorbesc.
- Nu-ţi place costumul? - Nu despre asta vroiam să-ţi vorbesc.
Fiecare la timpul lui. Scuză-mă.
- Păzeşte asta cu preţul vieţii. - Ce este?
- Inelul. - De ce mi-I dai mie?
- N-am încredere să i-I dau lui Scotty. - Nu cred...
Te rog.
Oricum eşti practic cavaler de onoare.
- Mersi. - Deschide-o.
Oare îi va plăcea?
- Despre ce vroiai să vorbim? - Poftim?
Vroiai să-mi vorbeşti despre ceva?
Ne ştim de mult timp, nu? Douăzeci de ani?
Nu chiar atât de mult, dar de mult timp.
Şi în timpul ăsta
ne-am apropiat unul de celălalt.
Foarte mult. Înţelegi ce vreau să spun?
- Cred că da. - Bun. Şi eu.
Aşa că, uneori...
Ne puteţi lăsa singuri puţin?
Uneori...
oamenii cred...
că ştiu ce simt pentru celălalt...
dar nu ştiu...
până...
până ştiu...
Ajung undeva cu toate astea.
- Ajung unde trebuie? - De ce n-o faci?
Orice ai avea de spus, nu poate fi chiar aşa mare scofală.
"Mare scofală" e un termen relativ.
Cine-i tipul?
E George. Ţi-am spus de George. E editorul meu.
Ce face aici? Lucrezi în weekend-ul ăsta?
- E aici pentru a fi cu mine. - De ce?
Fiindcă e prietenul meu. E bunul meu prieten.
Cel mai bun prieten chiar, zilele astea.
Ai fost ocupat.
Aşadar, toate astea au de-a face cu George?
Am rămas fără replică.
Asta-i Jules.
- Felicitări. - Felicitări.
Ce?
I- am spus, căţeluş.
Dacă suntem logodiţi, n- ar trebui să ne ruşinăm de asta.
Va pleca imediat înapoi la New York. A venit pentru numai câteva ore...
ca să mi-o pună.
Durază câteva ore treaba asta.
Dumnezeule.
Dă-mi inelul. Dă-mi-I!
Când ceri în căsătorie o fată, trebuie să-i dai un inel de logodnă.
Nu-mi vine să cred că-mi faci una ca asta. Am venit până aici ca să te ajut.
Eşti nebună!
Măcar pentru o zi, găseşte-mă irezistibilă.
Încetează!
E ceva în neregulă?
Cred că e doar felul în care ai vorbit întotdeauna de George.
Întotdeauna a părut
ca şi când...
- Părea că George e... - Homosexual?
De fapt, da.
Greşeală frecventă.
Aşa e.
Lui George îi place să se prefacă că e homosexual.
Şi de ce ai face aşa ceva?
Am descoperit că atrage femeile.
Într-adevăr. La mine a funcţionat.
A funcţionat chiar foarte bine.
Aşa-i.
Doamne. Care ajunge primul la altar!
- Nu sări calul. - Bine.
Eu sunt logodnicul lui Jules, George.
Sunt în oraş pentru o scurtă vizită preconjugală,
dacă înţelegi ce vreau să zic.
Da.
- Mă vei umili. - Numai dacă pot.
Un singur lucru. Stai departe de...
George! Dumnezeule!
- Nu ştiu de ce m-am lăsat dusă de val. - Nici eu.
E atât de...
Împotriva planului lui Dumnezeu?
Nu! E doar minunat!
E atât de minunat!
Mamă!
- Ce? - Trebuie să-I cunoşti pe George.
Tu trebuie că eşti sora mai mică a lui Kimmy.
Logodnicul lui Julianne. Se vor căsători.
- Ce se întâmplă? - Julianne se căsătoreşte.
- De ce nu ne-ai spus? - N-a fost timp.
Am vrut. Am vrut s-o strig în gura mare,
dar Jules a spus, "Nu, dovlecel, nu.
Ăsta e momentul de glorie al lui Kimmy.
Să nu-i răpim asta.
Draga, scumpa,
adorabila, dulcea de Kimmy. "
Sunt exact cuvintele ei.
Cred că o să plâng.
Şi eu.
Ce frumos din partea ta să vii la repetiţia noastră.
Insist să rămâi la prânz.
- Nu, categoric... - Mi-ar plăcea la nebunie.
Îmi place geanta, îmi plac pantofii, îmi place totul. Mi-ar plăcea.
- lubitule, cum rămâne cu zborul? - Anulat.
Acum pot să-ţi spun: am fost foarte îngrijorată în privinţa ta.
În privinţa mea?
Toate poveştile pe care mi le-a spus Michael au fost foarte amuzante,
dar toate acele relaţii eşuate, toţi acei bărbaţi.
Probabil că a durut să schimbi atâţia tipi fără să-I găseşti pe cel potrivit.
N- a putut sta locului timp de şapte ani, până a dat de mine.
Şi, în tot acest timp,
bărbatul visurilor tale era chiar în faţa ta.
Vorbea de mine.
- George? - Da, dragă?
- Cum v-aţi cunoscut, tu şi Julianne? - George este editorul meu.
Dar, scumpiţico, ne-am cunoscut cu mult timp înainte de asta.
De fapt, e o poveste foarte romantică.
Vrei să o spui tu, căpşunică?
- E un subiect intim. - Nu mai e.
Am cunoscut-o pentru prima oară pe Julianne
într-un spital psihiatric.
Julianne venise să-I viziteze pe un bucătar francez
pe care-I dusese la nebunie făcându-i o recenzie negativă
iar eu eram acolo vizitând-o pe Dionne Warwick.
Credea că e Dionne Warwick.
- Cine e Dionne Warwick? - Sacrilegiu, dragule.
E mătuşa lui Whitney Houston.
Are o emisiune foarte bună
pe Canalul Prietenilor cu Abilităţi Extrasenzoriale.
- Nu-i aşa? - Ştii calea spre San Jose?
Aşadar, eu eram acolo cu Dionne. Apropo, numele lui adevărat era Jerry.
Cântăm împreună, când, dintr-o dată,
am văzut-o
ieşind pe uşile salonului de terapie cu şocuri.
O apariţie în roz.
- Nu porţi roz. - Ba poartă.
Câteodată, poartă roz.
- Porţi. - Port.
Şi i-am spui lui Dionne
"Dionne, cine este această apariţie?"
Cu siguranţă că e dublura vreunei vedete fabuloase de pe Broadway.
Uită-te la pielea ei. Cine-i aranjează părul?"
- În acel moment, am ştiut. - Nu trebuie să ştim cu toţii ce...
Ba da, trebuie să ştim!
- Eu sunt foarte curios. - Trebuie să ştie.
Ştiam...
că, într-o bună zi, vom ajunge aşa.
Asemeni unei feerii strălucitoare,
ca Doris Day cu Roy Hudson.
Şi i-am spus lui Dionne
"Dionne, sunt îndrăgostit.
Oare ar putea această sirenă să mă iubească?
Pot fi oare zeii atât de mărinimoşi?"
Şi Dionne s-a întors către mine, şi-a deschis frumoşii ei ochi şi a zis...
Ce-a zis?
Când mă trezesc,
Înainte să mă machiez,
Spun o rugăciune pentru tine
În timp ce-mi piaptăn părul
Până mă decid ce rochie să port
Spun o rugăciune pentru tine.
Pentru totdeauna vei rămâne în inima mea
Şi te voi iubi,
Întotdeauna, pentru totdeauna. Nu ne vom despărţi niciodată.
Cât te iubesc
Împreună, pentru totdeauna, Aşa trebuie să fie
Să trăiesc fără tine ar însemna
Să mi se frângă inima.
Bravo, bunicule!
Fug după autobuz, dragă,
Cât merg cu el mă gândesc la noi, dragă,
Spune o rugăciune pentru tine.
La serviciu, pe-ndelete,
În timpul pauzei de cafea,
Spun o rugăciune pentru tine.
Pentru totdeauna vei rămâne în inima mea
Şi te voi iubi,
Întotdeauna, pentru totdeauna. Nu ne vom despărţi niciodată.
Cât te iubesc
Împreună, pentru totdeauna, Aşa trebuie să fie
Să trăiesc fără tine ar însemna
Să mi se frângă inima.
- lubirea mea, crede-mă... - Crede-I.
Pentru mine nu e nimeni în afară de tine.
- Te rog iubeşte-mă şi tu. - Răspunde-i rugăciunilor!
- Şi sunt îndrăgostit de tine. - Răspunde-i la rugăciuni acum.
Răspunde-mi la rugăciuni, iubito. - Răspunde-i la rugăciuni.
Spune-mi că şi tu mă iubeşti.
Pentru totdeauna vei rămâne în inima mea
Şi te voi iubi,
Întotdeauna, pentru totdeauna. Nu ne vom despărţi niciodată.
Cât te iubesc
Împreună, pentru totdeauna, Aşa trebuie să fie
Să trăiesc fără tine ar însemna
Să mi se frângă inima.
Bravo!
Mă rog, ţie să ţi se frângă inima, de fapt.
Bine, bine, am înţeles mesajul.
Acum urcă-te-n avion.
Te sun la începutul secolului viitor, când te voi fi iertat.
- N-ar fi mers niciodată. - Da, fiindcă a fost necinstit.
Temperamente diferite.
Uite ce e, spune-i că-I iubeşti.
Riscă.
Ce va face?
O alege pe Kim.
Tu stai lângă ea la nuntă,
îI săruţi de rămas bun şi pleci acasă.
Asta ai şi venit să faci.
Aşa că fă-o.
George nu e logodnicul meu, Michael.
Ceea ce-a fost între noi s- a terminat de mult timp,
doar că el nu poate să accepte asta.
Te-am lăudat atâta
încât nu-I puteam lăsa să se simtă inferior în faţa ta.
Nu a putut niciodată să se ridice la nivelul
singurului bărbat cu care-i compar pe toţi.
E ciudat.
Trebuie să-ţi spun...
Când mi-ai zis că te măriţi cu George
am avut un sentiment ciudat...
Erai gelos?
Eram nebun de gelozie.
Îmi pare rău.
Am putea oare să petrecem ceva timp singuri după-amiaza?
Ar fi în regulă?
M- am gândit foarte mult la noi în ultimele zile.
Serios?
- Sunt multe amintiri. - E mai mult decât atât.
E destul de jenant să trebuiască să o spun în felul ăsta dar,
ai fost, într-un fel, ştii tu,
femeia din viaţa mea.
Tu ai fost bărbatul din a mea.
Şi mă gândeam că asta ar putea fi ultima oară
când suntem împreună, singuri. Înţelegi?
Exceptând aventura aia fierbinte pe care o vom avea de două ori pe an.
Exceptând asta, da.
Adică, te dedici acestei nunţi
şi apoi apare un impuls
şi uiţi că ai ales asta.
Tu şi cu mine n-am...
În relaţia noastră cu alţi oameni,
n- am folosit prea des cuvântul dragoste, nu-i aşa?
Kimmy spune că, dacă iubeşti pe cineva,
să i-o spui.
Spune-i-o chiar atunci, tare şi răspicat.
Altfel, momentul...
- Va trece pe lângă tine. - Va trece pe lângă tine, da.
N- avem nici măcar un cântec al nostru.
Kimmy şi cu mine nu avem un cântec.
Crezi că ăsta e un semn rău?
Într-o bună zi
Când voi fi trist
Şi lumea din juru-mi e rece.
Voi simţi dogoare, doar gândindu-mă la tine.
Şi felul cum arăţi astă seară
Ţi-e plin carnetul de bal?
Va trebui să verific. ÎI ţin pe laptop zilele astea.
Serios?
Cu fiecare cuvânt,
Tandreţea-ţi e tot mai mare,
Alungându-mi temerile
Cu fiecare zâmbet care-ţi încreţeşte nasul
Şi atinge inima-mi nesăbuită.
Scuză-mă.
Credeam că vine Michael să mă ia.
Am zis că te duc eu la petrecerea burlacilor.
El are o groază de lucruri de făcut. Eu sunt, neoficial, cavaler de onoare.
Bineînţeles.
Kim a zis că n-au fost probleme atunci când Michael a refuzat slujba.
Probleme? Nu.
Bun.
N- am făcut vreo prostie, nu?
Nu. Nimeni n-a făcut.
Ascultă, ai venit puţin cam devreme.
De fapt, trebuie să dau nişte telefoane.
- Aş putea să folosesc biroul tău? - Bineînţeles.
- La capătul coridorului, pe stânga. - Mulţumesc.
Nu te grăbi.
"E-mail. "
"Corespondenţă nouă. "
"Către: Eric Isaacson,
Senior Editor, revista Sport Magazin.
De la: Walter Wallace".
Poţi s-o faci. E uşor. Doar fă-o repede. Scapă-te.
Va fi ca şi cum nici nu s-ar fi întâmplat.
"Eric, am nevoie de o favoare.
Fericirea fiicei mele
este în mâinile tale.
I- am oferit lui Mike O'Neal,
noul meu ginere,
o oportunitate fantastică,
în cadrul companiei mele.
În detrimentul său
Michael nu va
accepta oferta noastră
cât timp lucrează pentru voi.
Fiica mea mi se alătură în a te ruga
să ne ajuţi.
Cu recunoştinţă, Walter. "
De ce-aş trimite asta? Şi-ar pierde slujba.
Salvăm pentru mai târziu.
Doar n-o trimit.
Doar o ţin pentru câteva ore,
până ne întoarcem aici
şi Michael o poate vedea.
Absolut inofensiv.
Trimite asta, asta, asta nu, asta.
Asta e.
Am patru sau cinci e-mailuri pe care le-am scris la prânz.
Trimite-le şi pe alea.
- Da, domnule. - La revedere.
Eşti gata?
Nu-mi vine să cred! Ai încercat toate cheile?
Nu-i mare scofală. Ne-a dat alte chei, atâta tot.
Trebuie să fie vreun îngrijitor, sau un gardian,
sau o femeie de serviciu, sau, vreun fel de...
Cineva trebuie să fie în clădirea asta! Îmi trebuie o cărămidă.
De ce-i aşa important să iei dosarul azi?
- Am de respectat un termen limită. - Şi eu.
- Mă însor mâine! - Exact la asta mă refeream.
Toţi vor fi ocupaţi cu lucruri mult mai importante
şi asta e ultima mea şansă.
Dacă aş putea doar să ajung până la Walter în birou,
sunt lângă computer.
Atunci aş putea să trimit prin e-amil cifrele alea chiar acum.
Mâine e duminică.
Nimeni nu lucrează.
Luni dimineaţa, la prima oră, Walter te va duce până acolo.
Dă-ţi pace, puştoaico.
Nu le poţi avea pe toate.
Noapte bună.
E chiar aşa de important pentru tine?
Folosim telefonul de la tine din cameră.
Waler probabil că nici măcar n-a adormit.
- Te duc eu cu maşina până acolo. - Mulţumesc!
Luăm cheia care trebuie şi ne întoarcem la birou.
Dacă mâine adorm în faţa altarului, ai face bine să fii acolo.
Voi fi acolo.
Astea sunt toate de la Eric. Şi faxul ăsta e tot de la Eric.
E nunta mea. Te-ai gândi că măcar acum mă lasă şi pe mine şeful în pace.
Poate că vrea să te felicite.
Ce este?
"Mike, nu-mi vine să cred că-ţi fac una ca asta în noaptea de dinaintea nunţii,
dar cred că trebuie şi ai dreptul
să ştii cu cine te vei înrudi. "
"Astăzi după-amiază am primit următorul e-mail:
"Eric, am nevoie de o favoare. Fericirea fiicei mele. "
Isabelle, trebuie să vorbesc cu Kim.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, sunt doar obosit.
Te rog dă-mi-o la telefon. Mersi.
Mă laşi singur puţin?
Te rog?
Scuzaţi-mă, domnişoară. V- aţi încuiat pe dinafară?
Am ieşit puţin. Nu se poate fuma în cameră.
Nu se poate fuma pe tot etajul.
Poate că aţi putea merge jos, în lobby.
De ce nu puneţi să fiu arestată?
Vorbesc serios.
Sunt o persoană periculoasă şi rea.
Fac lucruri rele unor oameni oneşti.
Puteţi să mă puneţi sub arestul cetăţeanului.
Nu voi opune rezistenţă.
E ca şi cum I-ai aresta pe Al Capone pentru evaziune.
Vă pot ajuta, domnişoară?
Fumezi, Richard?
Da, dar...
E un etaj pentru nefumători.
Dar ştiţi ce?
Bunica mea avea o vorbă...
"Trece şi asta. "
Mersi, Richard.
Vreau să renunţi la chestiile asta.
Te vor omorî.
Ce s-a întâmplat?
S- a terminat. A negat.
A spus că sunt nebun şi paranoic.
O combinaţie nefericită.
Va fi o masă mare
la ai ei acasă, mâine dimineaţă.
A spus " Cum aş putea să anulez toată treaba?
Ce-ar trebui să le spun tuturor?"
Aşa e mai bine. Cu adevărat e.
Avea dreptate.
Trebuie să fiu nebun
ca să mă îndrăgostesc de cineva pe care abia îI cunosc.
Ce mă bucur că eşti aici.
Mai ai inelul?
L- am probat şi acum nu mai iese de pe deget.
Vrei să mergem la o plimbare sau să comandăm ceva de mâncare?
Vreau doar să fiu singur.
E în regulă?
Sigur.
Poate că vin la New York pentru o vreme, să petrec ceva timp cu tine.
Eric va înţelege. Sau am putea merge undeva,
dacă vrei.
"Dacă San Antonio trece de Sacramento... "
N- am fost niciodată în Texas.
Poftim?
- Pot să încerc asta? - Sigur.
- Scuză-mă. - Baftă.
Aşadar, asta e petrecerea tipică de anulare a nunţii?
Am venit aici pentru a-i confrunta pe toţi. Nu mă voi ascunde, ca un laş.
În plus, n-a spus nimănui. Nu ştiu ce-ar trebui să fac.
La ora 6:00 e programată nunta.
Te-ai răzgândit? Vrei să te însori cu Kimmy?
Am luat o decizie. S- a terminat.
Mă duc să le spun.
Mai întâi, crezi că ea e în regulă?
Poate că ai putea să te duci să vezi ce face, pentru mine.
Astea sunt cele mai frumoase flori pe care le-am văzut vreodată.
Ce face?
Se miră
cum de nu le-ai spus părinţilor tăi că nu se va mai face nunta.
Nu ştiu. Cred că încă sper într-un miracol.
Cum a putut să creadă că eu şi tatăI meu am putea face aşa ceva?
Nu mi-am luat încă diploma în psihologie,
dar, poate, Michael nu a putut să se dedice intru totul acestei nunţi,
aşa că a creat
o mânie,
a produs o manifestaţie inconştientă, psihosomatică,
a...
Mă pricep mai bine la mâncăruri.
Bine. Eşti Michael. La un restaurant franţuzesc de lux.
Comanzi...
cremă de zahăr ars la desert.
E frumoasă. E dulce.
E enervant de perfectă.
Dintr-o dată, Michael realizează
că nu vrea cremă de zahăr ars.
- Vrea altceva. - Ce vrea?
- Jeleu. - "Jeleu"?
- De ce jeleu? - Se simte în largul lui aşa.
Jeleul îI face să se simtă în largul său.
Îmi dau seama, pe lângă crema de zahăr ars...
e jeleu, dar poate că de asta are nevoie.
Aş putea să fiu jeleu.
Crema de zahăr ars n- ar putea niciodată să fie jeleu.
N- ai putea niciodată să fii jeleu.
- Trebuie să fiu jeleu. - Nu vei fi niciodată jeleu.
Spune-le părinţilor tăi.
Dacă aştepţi partea cu "ÎI iei în căsătorie... "
- să ştii că nu se face. - ÎI iubesc.
Indiferent ce idei i- am băgat lui Michael în cap,
ăsta e adevărul.
Vreau să lucreze pentru tatăI meu.
Vreau să rămân la şcoală şi vreau să am o viaţă a mea.
Te rog, spune-i că e vina mea şi că îI iubesc.
Eşti singura persoană în care am încredere.
- Vin imediat. - Mulţumesc.
Cum e?
- Termină! - Da, să trăiţi!
- Te-am întrebat... - A recunoscut că e vina ei.
Total, complet, fără scuză... e vina ei.
Crezi că încă mă mai iubeşte?
Dragostea este un cuvânt puternic...
şi nu ştiu dacă sunt neapărat calificată...
Cred că n-aş greşi intru totul dacă aş spune că, în felul ei,
nutreşte sentimente puternice pentru tine.
Sigur că da.
E înnebunită după tine.
Îmi umpli simţurile
Asemeni unei nopţi în pădure.
Asemeni munţilor primăvara
Asemeni unei plimbări prin ploaie.
Spune-i că mă voi însura cu ea la ora 6:00,
dacă mă mai vrea.
Te rog.
Asemeni unui molcom ocean albastru
Vin imediat.
Vino şi iubeşte-mă din nou.
Ce-a spus?
A spus...
"Mărită-te cu mine. "
Slavă Domnului că ai fost aici.
Eram atât de confuză.
Se mai întâmplă.
Ai un minut?
Ce se întâmplă?
Trebuie să zic asta, repede, altfel voi face infarct
şi nu vei mai auzi niciodată ce am de spus şi trebuie să auzi.
Ăsta este, de departe, cel mai idiot lucru pe care I-am făcut în viaţa mea.
Atât de idiot, de fapt, încât nu pot s-o fac.
Dar o voi face-o.
Ce s-a întâmplat?
Te iubesc. Te-am iubit timp de nouă ani.
Doar că am fost prea arogantă şi speriată pentru a-mi da seama de asta.
Acum sunt doar speriată.
Ştiu că asta vine într-un moment foarte nepotrivit
dar vreau să-ţi cer o favoare imensă.
Alege-mă pe mine. Căsătoreşte-te cu mine.
Lasă-mă să te fac fericit.
Se pare că sunt trei favoruri, nu-i aşa?
Dar...
- Arată grozav împreună. - Nu-i aşa?
Ea e domnişoara de onoare. E din New York.
Michael, aşteaptă!
Te rog! N- o vei prinde niciodată!
Nu-şi mai lasă nimeni maşina descuiată mai nou?
Nimeni nu mai are încredere în nimeni?
Un bun samaritean.
Este mult prea puţin
Din ceea ce
Lumea are nevoie acum.
Vino înapoi!
"Timizii lujeri de plăcere roşietică
îşi începură călătoria spontană.
Ea gemu.
Greutatea anilor de suferinţe şi sacrificii,
amestecându-se cu...
Lucrurile nu merg deloc bine!
Asta se întâmplă când spui adevărul, sau o parte din adevăr!
- Nu e corect să primeşti ceea ce meriţi. - Unde eşti?
Am furat o maşină de pâine şi îI urmăresc pe Michael pe Michigan Avenue!
E numai vina ta! I- am spus adevărul!
I- am spus că-I iubesc şi I-am sărutat.
- Asta s-a întâmplat! - Jules, o singură întrebare.
Când I-ai sărutat pe Michael, te-a sărutat şi el înapoi?
Ce vrei să spui? Aveam buzele lipite unul de ale celuilalt!
A fost ceva care să-ţi dea motive să crezi că urmărirea asta va avea un final fericit?
Asta nu e relevant. Am fost întrerupţi.
- Cine v-a întrerupt? - Kimmy! A stricat totul!
Şi Michael a fugit după ea înainte să-mi poată răspunde.
Michael fuge după Kimmy?
Şi tu fugi după Mlchael?
Şi pe tine cine te urmăreşte? Nimeni. Înţelegi?
Ăsta e răspunsul pe care îI cauţi. Kimmy.
Jules, nu tu eşti aleasa.
Acum, pentru numele lui Dumnezeu, nunta e la ora 6:00.
Mai ai încă suficient timp să faci ceea ce trebuie.
Toată lumea la bord!
Scuzaţi-mă.
Trebuie să fac o confesiune.
Altă confesiune.
Pe lângă cea că te iubesc, asta e şi mai rea.
Acel e-mail pe care Walter I- a trimis şefului tău.
Eu I-am scris.
Eu sunt capul răutăţilor.
Eşti nebună?
Ţi-ai pierdut complet minţile?
Adică, Jules, cum ai putut să faci aşa ceva?
Nu trebuia să se trimită.
Vroiam doar să te superi pe Kimmy.
Dumnezeule.
N- am făcut decât lucruri josnice şi viclene
şi nu foarte originale de când am ajuns aici.
Nu încercam decât să te câştig,
să te aduc înapoi lângă mine.
Dar asta nu scuză nimic.
Am ajuns la fel de jos ca mătasea broaştei.
De fapt, mai jos.
Sunt precum ciupercile care se hrănesc cu mătasea broaştei.
Mai jos.
Puroiul care infectează mucusul
care se depune pe ciupercile care se hrănesc cu mătasea broaştei.
Pe de altă parte...
îţi mulţumesc...
pentru că mă iubeşti într-atât de mult.
Aşa...
E extrem de flatant.
Doar că mă coboară la nivelul de ciupercă.
Partea asta o ştiam.
Dumnezeule!
Mă bucur că nu te-ai urcat în tren.
Am venit aici căutând-o pe ea.
- De ce-ar fi venit aici? - Aici am cerut-o în căsătorie.
Trebuia să mă duc la un meci în Milwaukee şi ea m-a condus la gară.
Trenul tocmai pornea
şi eu am sărit pe scară şi mă ţineam de bară şi
fără să mă gândesc.
I- am strigat "Mărită-te cu mine!"
Trenul pleca şi, dintr-o dată, ea a strigat "Da!"
Doar o singură dată.
Şi mi-a suflat o bezea.
Ar fi fost o nuntă frumoasă.
Nu se poate să crezi că ai pierdut-o.
O vei găsi şi te vei uita în ochii ei şi vei vedea toată dragostea aceea.
Sper doar să se întâmple cât mai repede.
Altfel, n-aş vrea să fiu în pielea ta la ora 6:00.
Aşteaptă doar.
Ne despărţim.
Tu mergi în toate locurile romantice în care aţi fost vreodată
iar mie îmi va veni vreo idee de geniu şi o vom găsi.
O vom găsi.
Ostentativa reşedinţă Wallace, Mandy la telefon.
Jules sunt. V- a sunat cumva Kimmy?
S- a strecurat afară, cu toată tevatura de-aici...
"Tevatură"?
Sora mea lingea o statuie de gheaţă şi i s-a lipit limba de ea.
Şi asta e tevatură?
Era o sculptură a lui David.
Aşadar, Kimmy e...
probabil că e cu Michael, şi-o pun ca doi iepuri în căIduri.
Ori asta, ori plânge de mama focului la stadion.
- Poftim? - Am primit un telefon
de la un tip care zicea că a văzut-o în loja VIP-urilor.
- Da. - Ce-ar putea să caute o mireasă...
Poţi să-mi aduci rochia la biserică?
Eu trebuie să iau ceva pentru ceremonie.
Să nu uiţi să te razi.
Haide. Uite feonul.
Aşa.
Va fi bine. Vă rog, fără fotografii.
Ştiu că eşti aici. Paznicul te-a văzut când ai intrat.
Lasă-mă în pace, căţea ce eşti!
Cine dracu' te crezi?
- Bataie-ntre gagici! - Vii aici,
prefăcându-te că-mi eşti prietenă şi eu te fac domnişoara de onoare!
Cine te-a pus să faci asta? Mă cunoşteai de cât timp, opt minute?
Michael avea încredere în tine, aşa că şi eu am avut încredere în tine.
Ai vrut să mă ţii sub supraveghere. N- ai avut nicio secundă încredere în mine.
- Am avut dreptate! - Bineînţeles că ai avut dreptate.
- Dar asta n-a fost vina mea. - L-ai sărutat!
- În casa părinţilor mei! - Ce insensibil din partea ta.
În ziua nunţii mele!
- Căţea! - Târfă.
Taci din gură.
ÎI iubesc pe bărbatul ăsta şi nu am de gând să las
un critic culinar ipocrit şi cu părul mare să mi-I ia.
Bine. Bine, în regulă.
L- am sărutat.
Am încercat să ţi-I fur.
Am pierdut.
Nu mă iubeşte pe mine. Te iubeşte pe tine.
N- am făcut prea multe lucruri de care să fiu mândră în ultimele trei zile.
Aş vrea să te duc la biserică,
ca să poţi merge la altar
şi să te măriţi cu bărbatul visurilor noastre.
Fiindcă el cu certitudine vrea să se căsătorească cu tine.
Aşa că ridicaţi paharele şi uraţi-le lui Mike şi Kim fericire
şi o viaţă lungă şi fericită împreună,
plină de fericire.
- Cred ca asta e. - Pentru mireasă şi mire.
Şi acum, să auzim câteva cuvinte
şi de la domnişoara de onoare, frumoasă Julianne.
Am avut cel mai ciudat vis cu putinţă.
Am visat că o psihopată încerca să vă despartă.
Din fericire, m-am trezit şi am văzut
că lucrurile sunt aşa cum ar trebui să fie,
căci cel mai bun prieten al meu
a găsit cea mai bună femeie.
Nu v-am adus un cadou.
Însă, ăsta este cu împrumut
până când vă găsiţi un cântec al vostru.
Într-o bună zi
Când voi fi foarte tristă
Şi lumea în juru-mi e rece.
Voi simţi dogoare,
Doar gândindu-mă la tine.
Şi felul cum arăţi
Astă seară
Arăţi atât de minunat
Cu zambetu-ţi cald
Şi obrajii atât de catifelaţi
Nu-mi rămâne nimic
Decât să te iubesc
Aşa cum arăţi
Astă seară.
- E al meu! - Nu prea cred!
L- am prins!
La revedere!
Bună, frumoaso, te distrezi?
Nu în mod deosebit, dar am făcut ceea ce am venit să fac.
Ce? I-ai despărţit?
Nu, am spus la revedere.
Bravo. Sunt mândru de tine.
Aş fi şi mai mândru dacă ai dansa.
Am planuri mari pentru dans.
Dă-mi doar 30, 35 de ani.
Nefericirea.
Tragedia deosebită.
Atât de tipic Susan Hayward.
Mi te pot imagina, stând singură la masă, în rochia ta de culoarea levănţicii.
Oare ţi-am zis ce culoare are rochia mea?
Părul coafat. Nu te-ai atins de tort.
Probabil că baţi darabana cu degetele pe faţa de masă albă.
Aşa cum faci de obicei când eşti cu adevărat deprimată.
Probabil că te uiţi la unghii, gândind: "Ar fi trebuit să mă opresc
din toate planurile mele machiavellice
cât să-mi fac o manichiură, dar acum e prea târziu. "
Nu ţi-am zis ce culoare are rochia mea.
De-odată, un cântec familiar:
Momentul când mă trezesc
Şi te ridici de pe scaun, cu o mişcare graţioasă.
Mirată, căutând, adulmecând aerul,
asemeni unei căprioare.
Să-ţi fi auzit Dumnezeu rugăciunile?
Oare va dansa din nou Cenuşăreasa?
Şi, dintr-o dată, mulţimile se dau la o parte.
Şi apare el.
Elegant, stilat.
Radiind carismă.
Ciudat, vorbeşte la telefon.
Dar, pe de altă parte şi tu faci la fel.
Şi vine spre tine.
Cu mişcările unei pisici săIbatice.
Şi, deşi presimţi, în mod corect, faptul că e
homosexual,
asemeni majorităţii bărbaţilor singuri şi devastator de atrăgători de vârsta lui,
te gândeşti, ce naiba,
viaţa merge înainte.
Poate că nu va fi o căsătorie.
Poate nu va fi sex.
Dar, Dumnezeule, va fi dans.
Bond. James Bond.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania