23.976
Tată!
Zachary!
Pentru cei care nu ştiu, iată cum a început.
Zachary Small era un băiat obişnuit.
Avea un tată obişnuit şi stătea într-o casă obişnuită,
dintr-un oraş obişnuit.
Dar Zachary nu ştia
că el era un băieţel neobişnuit.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Auzisem poveştile despre micul Zachary şi despre curajul lui.
Văzusem cu ochii mei actele sale altruiste şi curajoase.
Şi ştiam că se va întoarce să mă salveze,
când am fost închis în carceră.
Aşa cum spunea profeţia, el urma să îmi redea locul ce mi se cuvenea,
în regatul pe care îl abandonase.
Dar au trecut zile, luni întregi şi ani...
Siguranţa dispăruse şi îmi rămăsese doar disperarea.
Dar poveştile au viaţa lor şi trăiesc situaţii imprevizibile.
Nimic nu-l putea pregăti pe Zachary pentru ceea ce urma
şi pentru ce avea el să devină.
Ca toţi băieţii, a crescut.
Dar oare şi-a uitat chemarea? Oare uitase profeţia?
Destinul lui?
Vă voi povesti ceea ce ştiu eu.
Dacă exista un drum care să-l ducă pe Zachary înapoi,
putea trece printr-un singur loc.
Prin inima Ţinutului de Nicăieri.
Locul ăsta o să mă omoare!
Nu se mai termină!
Dr. Reed? Mă bucur să vă cunosc.
Dă-mi şi mie aia... Găletuşa de pe birou...
- Sunt în război cu tavanul. - Şi pierdeţi, din câte văd.
Toată clădirea asta s-a hotărât să se prăbuşească peste mine.
Mi-ai spus cum te cheamă?
Sunt Zach Riley. Am discutat la telefon acum câteva săptămâni.
Eu vorbesc cu multă lume.
Am venit pentru postul de psihiatru.
Da... Dr. Riley.
- Ai lucrat la Cornell. - Da, mulţumesc.
la loc. Mută dosarele alea.
Îmi place clinica dv.
Are un farmec pe care nu-l găseşti în altă parte.
Pot vorbi sincer cu tine, dr. Riley?
Spuneţi-mi Zach. Şi da. Desigur.
Nu e postul pe care ţi-l doreşti, Zach.
Ţi-am citit propunerea. E impresionantă.
Ai absolvit Yale, ai lucrat la Cornell...
Nu cred că ai fi bun aici.
Asociaţia Medicilor a decis că nu merităm fonduri.
Mă surprinde că ai auzit de noi.
Îmi pare rău că ai bătut drumul de pomană.
Iartă-mă, am o terapie de grup peste câteva minute.
Asta e tot? Nici măcar nu stăm de vorbă?
Când ieşi din oraş, opreşte-te la barul de pe Main.
Au o mâncare irlandeză excelentă. Cu bucăţi mari de carne de miel.
Nu înţelegeţi. Eu vreau un post în Millwood.
Nimeni nu vrea un post în Millwood.
Dr. Reed, nu accept un refuz. Vă rog să mă ascultaţi.
Am o cunoştinţă care a fost pacient aici, acum mult timp.
Nu ştiu ce tratament a primit, dar nu l-a ajutat.
Vreau să le ofer pacienţilor de aici ceea ce n-a primit prietenul meu.
Vorbesc foarte serios. Am închiriat deja un apartament.
Eşti încrezător!
Ce pot spune? Chiar vreau postul.
- O lună. - Accept.
- De probă! - Bine.
- Fără beneficii. - Bine!
Vino cu mine.
Aici sunt birourile medicilor şi camerele de primire.
Majoritatea pacienţilor sunt incurabili.
Din nefericire, nu mai facem tratamente ambulatorii.
Toate secţiile, în afară de una, au fost închise.
Reduceri de fonduri, desigur.
Noi ne concentrăm mai mult pe dezvoltare.
Am o cerere de asigurare pentru tine, Peter.
Abia o aştept!
- Bună, Bernadette. - Dr. Reed, semnaţi aici.
- O clipă, Zach. - Sigur.
Eşti Zachary Pierson? Pe aici.
Vreau să te ocupi de grupa C. Te poţi prezenta singur.
Poftim?
Vreau să te prezint grupului pe care îl vei conduce.
Scuze pentru întârziere.
Terrence... Grupul.
Hai să mergem la terapia de grup.
Dick...
Vreau să ţi-l prezint pe dr. Riley.
Salut!
Va lua locul lui Karen.
Ştiu că vă e dor de ea, dar daţi-i o şansă dlui Riley.
Mă bucur să vă cunosc.
După cum a spus dr. Reed, eu sunt dr. Riley.
Dar îmi puteţi spune Zach, dacă doriţi.
Abia aştept să vă cunosc şi să discut cu voi.
El e Martin, unul dintre stagiari.
- Salut, bine ai venit! - Mulţumesc. Încântat.
Hai să ne prezentăm.
Gabriel... Ai chef să ni te alături azi?
Dacă te răzgândeşti, Gabriel, ne-ar face plăcere să ni te alături.
Salut, Gabriel. Numele meu e Zach.
Eu voi lucra aici, de acum înainte.
- Eu sunt Eleanna. - Ce nume frumos.
- Te superi dacă fumez? - Jake, nu poţi fuma la terapie.
- Dr. Riley nu se supără. - Dr. Riley nu ştie regulile.
Nu mai suport să se uite la mine!
Nu mai suport! E pe fiecare strat al meu!
E pe primul strat al comunicării, al supravieţuirii...
Un scut protector de microbi. O flacără protectoare...
Arde tot ce îmi stă în cale. E liberul meu arbitru!
Las-o în pace!
Sally, nici să nu te gândeşti!
De la mine, pentru tine.
Vrei ceva de mâncare?
Am auzit că aveţi cel mai bun stufat de miel.
S-a făcut.
Nu pot să cred!
E o nebunie!
- Bună! - Bună...
- Eşti Zach Pierson? - Se poate.
- Eu sunt. - Bună...
Haide... Maggie! Maggie Paige!
De când erai mic. Eram băieţoasă, cu pistrui...
Sora lui Jack Paige!
Stăteaţi în casa Thompson, în vara aceea.
Era a bunicii.
Ce-aţi mai făcut?
După vara aia, ne-am mutat la mătuşa mea, în Vermont.
Da... Părinţii tăi... Am uitat.
M-am întors aici. Stau la bunica mea.
Eram prin zonă pentru o cercetare.
Eu stau aici. Vrei să stai cu mine?
Bine...
Îmi amintesc că îţi plăcea să stai în faţa porţi...
Pur şi simplu stăteai acolo.
Nu era cel mai strălucit moment al meu.
Dar tuturor copiilor le plăcea cartea tatălui tău.
Ce faci acum?
- Sunt la masterat. - Serios?
Da. Lucrez la teză.
- Mă bucur că te-am văzut, Maggie. - Şi eu.
Vrei să comanzi ceva?
Nu. Trebuie să plec. Am întârziat.
Dar o să stau la bunica mea, o vreme.
Eu sunt la Millwood.
Ca terapeut, desigur.
Ce?
Foarte interesant.
M-a decorat o schizofrenică. Avea o zi proastă.
Trebuie să pleci.
Da...
O să vin şi mâine pe aici, pentru cercetări.
O să fiu aici la aceeaşi oră.
Alo?
Ştiai că ţi-am lăsat patru mesaje?
Unde ai fost?
Iartă-mă, mamă. Am fost ocupat.
Nu eşti singurul. Am avut o săptămână de coşmar.
- De ce? Ce-ai făcut? - Nimic.
Şi, spre şocul meu, e extenuant.
Ieşi şi tu din casă. Ia-ţi o vacanţă.
Spune-mi, cum e noul apartament?
M-am angajat azi. Să nu te superi pe mine...
Lucrez la Millwood.
Ce? De ce te-ai întors în locul ăla oribil?
Poate ca să-l fac să nu fie aşa de oribil.
Ai renunţat la postul de la Cornell pentru Millwood?
- Asta e o glumă? - Nu. E un serviciu.
Zachary, ştii ce zi se apropie.
Ştii cât de greu îmi e.
Ştii bine!
Alegerea ta pare cu atât mai crudă.
Desigur, tu ai mai fost rau cu mIne.
Mamă, trebuie să închid.
Înainte de terapia de grup,
vreau sa vs cunosc personal pe fiecare.
Vin dintr-un oraş mic.
E genul de oraş în care oamenii nu prea vorbesc.
Cânt la pian... Adică am cântat.
Salut!
Ei au fost expuşi, iar el a fost prea orb.
Nu le-aş fi făcut rău copiilor.
ClA e mereu cu ochii pe mine.
Chestia e că am o logodnică. Vrea să mă viziteze.
Nu ştiu dacă va înţelege.
Nici măcar eu nu înţeleg.
Salut, Gabriel!
Vrei să vorbim?
Ştiu că eşti tu.
Gabriel Finch va fi primul tău pacient.
A avut mai multe internări în 40 de ani.
L-au adus acum trei luni.
A dezmembrat câteva buldozere, într-un şantier din munţi.
Gabriel n-a vorbit până azi cu niciun terapeut.
În afară de tine.
Salvează-mă!
Nu te-am văzut.
Îţi mulţumesc că ai venit.
la loc şi hai să începem.
Vrei să începem cu ceva anume?
Ceva anume? Tu... Aici...
Indiferenţa ta... Hai să începem cu asta.
Bine.
Te-ai schimbat.
Eu? Abia ne-am cunoscut.
A dispărut ceva... Nu văd ceva în ochii tăi.
Tot mai crezi că îţi ascund ceva? Ce ţi-aş putea ascunde?
Nu mă înţelege greşit.
Înţeleg nevoia de a păstra secrete în carcera în care ne aflăm.
Vorbeşti cu un om care înţelege nevoia vitală pentru discreţie,
în starea mea.
Dar n-ai dat niciun semn.
Am căutat semne şi semnale, având în vedere poziţia mea.
Ştii bine!
Gabriel, pari supărat. Hai să o luăm mai uşor.
Nu mi se mai spune Zachary de multă vreme.
- Spune-mi Zach. - Nu se poate.
Ai dus prea departe şarada asta.
Ajută-mă să înţeleg.
Eşti mai calm?
Simţi ceva?
Hai s-o luăm de la capăt.
De ce ai fost adus aici?
E mai interesant motivul pentru care ai venit tu aici.
Am venit să te ajut.
Nu pot să cred! Desigur!
Continuă.
Acum înţeleg totul! E clar ca lumina zilei.
Da? Spune-mi şi mie.
Ţi-au făcut ceva. E o vrajă întunecată...
Ca să-ţi şteargă toate amintirile din copilărie.
Ca să te facă să uiţi.
Bine. Ce înseamnă asta?
Ne oprim aici.
Statui din zăpadă, Zachary.
Nu avem prea mult timp.
Zachary a găsit harta abia vineri dimineaţă.
A ajuns la stânca acoperită de muşchi, de dincolo de munte.
Era intrarea spre Ţinutul de Nicăieri.
Vrăjitorul malefic Ghastly Lapeer îl răpise pe tatăl lui Zachary,
ca să-l împiedice să redea ţinutului strălucirea de odinioară.
Zachary trebuia să intre în Ţinutul de Nicăieri
şi să-l salveze pe rege din carcera lui Ghastly.
Abia atunci, regele îi putea găsi pe slujitorii lui Ghastly,
care atacau castelul,
hotărâţi să distrugă ultima lumină a Ţinutului.
- Îmi place la nebunie cartea. - Şi mie.
Vrei să-ţi spun un secret?
Ce ciudat că spui asta!
Mi-am amintit de ziua în care eram mai mulţi în pădure.
Cred că erai şi tu acolo
Ne-am pierdut.
Eu mă ţineam după voi, spre enervarea tuturor.
Am mers câteva ore...
Ştii ce îmi amintesc?
Că tu ai găsit drumul.
- Mai ştii? - Da, eu am fost acela...
E ciudat cum o vară, acum mult timp,
persistă în amintirea noastră.
Despre ce va fi teza ta?
Contrastul foioaselor pe cursul inferior al râului Hudson.
Sunt botanistă...
Ca să nu uit...
Mai ştii că ţi-am spus că mi-a plăcut cartea tatălui tău?
O folosesc pe post de geantă.
Cred că glumeşti!
- Eşti colecţionară! - De când eram mică!
Fii atent!
Mi-au dat-o părinţii mei de Crăciun, înainte să moară.
E cel mai important lucru pe care îl deţin.
Scuze... Eşti Zachary Small?
Scuze de deranj. Vino, draga mea.
Eu i-am spus.
Acum mă cheamă Riley. E numele de fată al mamei.
Nu-mi place să vorbesc despre cartea tatălui meu.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Dar n-are nicio legătură cu mine.
A scris-o pentru tine.
- Nu e literatură de bază. - E un roman clasic.
E doar o poveste.
Ai citit-o vreodată?
N-ai citit-o niciodată!
Sigur că am citit-o!
Mai răsfoieşte-o o dată. Cred că o să-ţi prindă bine.
Ce?
Nu cred că pot sta de vorbă cu tine, dacă n-ai citit cartea.
Pleci?
O să te sun. Aştept un referat.
Haide!
Zachary Small a pornit prin pădurea distrusă de Ghastly,
un vrăjitor bun care s-a transformat într-un om urât şi diabolic,
din cauza magiei negre.
Cel mai bun prieten al lui Zach era un porc zburător, numit Bastion,
a cărui limbă maternă era, desigur, latina porcească.
Băiatul meu!
Am stat de vorbă cu Jake.
Ar vrea să spună ceva grupului.
Jake...
Voiam să vă spun...
Am o logodnică. Vine în weekend să mă vadă.
Nu voiam să mă vadă aşa.
Dacă te gândeşti la ce îi vei spune, o să te simţi mai puţin frustrat.
Nu sunt frustrat.
Sunt doar obosit.
Un adevăr spus cu intenţie rea e mai rău decât orice minciună.
Aşa a fost făcut şi aşa trebuie să fie.
Omul a fost făcut să trăiască bucurii şi tristeţi.
Când ştim asta, trecem prin lume în siguranţă.
Bucuria şi tristeţea sunt ca o ţesătură pentru sufletul divin.
Omul a fost făcut să trăiască bucurii şi tristeţi.
Bucuria şi tristeţea sunt ca o ţesătură pentru sufletul divin.
Thomas, să nu te audă Zach.
Unde e bucuria mea, Katherine? Asta e tot ce vreau să ştiu.
Să nu te audă Zachary. E doar un băieţel.
Nu contează. Ştie că sunt distrus.
Zach nu mă judecă. Dimpotrivă.
Nu există judecată.
Depresie maniacală, agorafobie, tendinţe suicidale.
Să nu te mai furişezi aşa, când scriu ceva în jurnal.
Îmi pare rău. Credeam că m-ai văzut.
Ceilalţi te-au văzut?
Nu ştiu. Ar fi o problemă?
Vorbeşti ca un prost.
Mă întrebam unde ai auzit poezia pe care ai recitat-o mai devreme.
Nu pot să cred că ai dispărut de tot.
Hai să ne concentrăm asupra poeziei. Nu e vorba despre mine.
Ba a fost mereu vorba despre tine.
Mai ales acum, în acest moment de criză, când mai sunt patru zile.
Curajul tău... L-am văzut cu ochii mei.
Discuţiile astea sunt pentru sesiuni.
Ce păcat! Tot ce erai înainte... Totul a fost înlocuit de frică!
Se vede clar că nu te simţi bine în pielea ta!
Gabriel, te rog!
Găseşte ce ai pierdut, Zachary.
Pentru binele amândurora!
Zachary, uite cine a venit!
Nu sta acolo ca o piatră. Intră!
- Bună, mamă! - Bună!
A trecut Maggie pe aici, mai devreme. Voia numărul tău de telefon.
Ţi-am spus că te sun, dar mi-am dat seama că nu am numărul tău.
l-am spus să vină şi să ţi-l ceară.
Mai staţi de vorbă.
O să mă asigur că totul e perfect.
Mereu mi-am dorit să facă un film cu Ţinutul de Nicăieri.
Thomas nu le-ar da niciodată drepturile.
Nu i-a plăcut niciodată că au vândut atâtea obiecte.
Eu le colecţionam.
Maggie e unul dintre cei mai mari fani ai tatei.
Ce frumos! Ai prieten?
Sunt prea ocupată pentru asta. Sunt obsedată de muncă.
Când l-am cunoscut pe Thomas, voiam să mă fac actriţă.
Mama e atrasă de dramatism.
Desigur, apoi s-a născut Zachary.
Maggie nu vrea să audă asta.
- Sigur că da! - Sigur că vreau!
Niciodată nu l-am văzut pe Thomas mai fericit.
Din momentul acela, Zachary a devenit scopul vieţii lui.
Tortura asta se poate opri oricând.
De ce te supără povestea asta?
Pentru că nu e adevărată. lar minciunile mă supără.
Zachary a blocat toate amintirile fericite din copilărie.
Îi e imposibil să-şi amintească ceva.
Ce să-mi amintesc, mamă?
Momentele bune pe care le-am trăit.
Momentele bune... Să vedem.
Tu, după ce a murit tata. Îmi amintesc.
Am făcut tot ce am putut. Cu ce aveam, am făcut totul.
De ce nu mai bei nişte vin?
Încetează!
Toate astea se întâmplă din cauză că lucrezi la Millwood.
Nu ne putem distra mai bine ca acum!
Dragul meu, ajută-mă cu desertul.
Nu te-am mai văzut aşa de când ai plecat la facultate.
Hai să ne oprim. Am exagerat.
Bănuiesc că n-ai dormit.
Mă descurc.
Te descurcai mai bine înainte.
Nu strica tot ce ai realizat.
Spune-mi cum vrei să mă port.
Vreau ca totul să fie bine.
Hai să mâncăm prăjituri.
Dle T.L. Pierson, ce onoare să vă am ca invitat!
Mulţumesc.
Povestiţi, vă rog, publicului despre Ţinutul de Nicăieri.
Ţinutul de Nicăieri...
La suprafaţă, Ţinutul de Nicăieri era ceva simplu.
E povestea unui băieţel a cărui mamă a murit şi care stă cu tată lui.
Daniel, un om de serviciu.
Deşi lui Daniel îi e ruşine cu tatăl lui,
deşi crede că e un om obişnuit,
aflăm că Daniel e regele unui tărâm minunat,
numit Ţinutul de Nicăieri,
care era de cealaltă parte a muntelui pe care trăiau.
Ar trebui să citiţi cartea.
Criticii au speculat simbolismul din descrierile întunecate.
- Vreţi să comentaţi? - Nu.
Din punctul meu de vedere, cartea vorbeşte de la sine.
Asta e tot.
Nu pot să cred!
Aş vrea să discutăm despre asta în sesiunea de azi.
Ţinutul de Nicăieri... Asta înseamnă ceva pentru tine?
Ţi-am amintit.
Mi-am dat seama. Simbolul pe care l-ai desenat
e imaginea inversată a stemei regale.
Da... Deci indiciul meu ţi-a activat memoria.
Ştiam eu!
E foarte simplu, dar a rupt vraja lui Ghastly.
Simt cum îţi revine forţa. Ai făcut progrese mari, Zachary.
Dar nu avem timp de sărbătorit. Trebuie să stabilim planul.
Hai să începem cu ce reprezenta Ţinutul de Nicăieri pentru tine.
Ţi-ai pierdut...
Ar putea fi o păcăleală. Trebuie să fiu atent.
Spui că ştii despre Ţinutul de Nicăieri.
Da...
Ce gust are fructul tufei picurătoare?
Nu ştiu... E otrăvitor.
Cât de lung e râul Gâtului Sucit?
Din munţii Torneli până la Marea Simplităţii.
- Ce e un Gralloch? - Un gigant leneş.
Ghastly Lapeer... Cum a ajuns să arate aşa cum arată?
l-a făcut o vrajă lui Zachary, dar s-a întors împotriva lui.
L-au cusut înapoi servitorii lui.
Doamne! Îţi aminteşti!
Vraja s-a ridicat. Trebuie să acţionăm rapid.
Să-ţi explic ceva, Gabriel. Trebuie să asculţi.
Să ascult. Ai dreptate!
Un plan bun trebuie gândit. Continuă!
Cred că o să-ţi fie greu să auzi asta...
E cumva posibil să fi auzit de Ţinutul de Nicăieri dintr-o carte?
Încetează! Nu vrei să mă înţelegi!
Mi-am pierdut răbdarea. Am nevoie de ajutor.
Şi eu vreau să te ajut.
Nu! Sunt singurul care face ceva! Care îşi asumă riscuri!
Eu am dat drumul lamelor de la marginea mlaştinii Coşmarului.
Dar era o capcană.
Ghastly şi servitorii lui mă aşteptau. M-au adus aici.
De ce te-au adus aici?
Pentru că voiau să dispar.
Să nu mai stau la castel, ca să nu-l pot apăra, când atacă...
Peste doar trei zile.
Aşa sună ordinul. Trebuie să acţionăm rapid.
Nu pot face nimic de unul singur.
Ajută-mă să înţeleg de ce îţi vor castelul.
Nu e deja evident?
Eu sunt regele.
Eu sunt regele Ţinutului de Nicăieri.
Am nişte probleme neaşteptate în cazul lui Gabriel.
Ce fel de probleme?
Pentru început, are halucinaţii.
Cu o poveste. Pe care a scris-o tatăl meu.
Tatăl tău?
- T.L. Pierson. - Ciudat. Nu mi-ai spus.
Am spus că am o cunoştinţă...
Continuă.
Gabriel crede că trăieşte în Ţinutul de Nicăieri.
Crede că e regele.
Şi crede că eu sunt băiatul trimis să-l salveze.
Fenomenul de transfer
este mereu prezent la pacienţii cu psihoze halucinatorii sau schizoide.
Nu ştiu cum să-l ajut.
Te las să decizi singur.
De când n-ai mai dormit?
N-am nimic.
Am impresia că nu stai comod. Vrei să stai pe canapea?
Nu. Stau bine aici.
Ai întrebat despre copil.
Despre carte. Dedicaţia către fiul tău.
Zachary Small... Personajul.
Oamenii sunt ca el.
Eu mă refeream la fiul tău, nu la personaj.
- Ce? - Fiul tău.
Nu ştiu nimic.
Încerc să te cunosc mai bine.
Tot ce e mai bun din mine e între paginile acelea.
Dacă ştii unde să cauţi, ştii unde vei găsi.
Eu ştiu că, uneori, povestea îl găseşte pe povestitor.
Nu-mi plac astea, tată.
Zach, îmi fac bine.
Fac totul să fie mai bine.
Mă fac să fiu fericit.
Vrei să fiu fericit, nu?
Îmi e foarte greu. Ştii asta, nu?
Am nevoie de tine, ca să luptăm împreună.
Nu mă pot descurca fără tine. Ştii asta.
Deschide uşa!
Alo?
Bună, Maggie. Sunt eu, Zach.
- Ştiu că e târziu... - Nu-i nimic. Nu dormeam.
Vreau să te întreb ceva.
Vorbesc ipotetic.
Ce-ai spune dacă un om care are halucinaţii,
ar fi absolut sigur că trăieşte în cartea tatălui meu?
- Că face parte din poveste? - Da.
Există şi locuri mai rele.
Când eram mică, m-am simţit minunat acolo.
- Nu e rău. - E ciudat.
- Nu pot dormi şi... - Povesteşte-mi!
Cred că nu trebuia să mă întorc în Millwood.
Trebuia să fi lăsat trecutul în pace.
Zach...
Ne putem vedea mâine-dimineaţă. Trebuie să vorbim.
Da. Ar fi frumos.
Uneori, aş vrea să treacă noaptea mai repede.
Ţi-ai amintit drumul.
Nu te deranjez?
Nu, eram la duş. Nu voiam să vii direct.
Pari obosit. Ai dormit azi-noapte?
Din nefericire, nu.
Mă ucide.
Încearcă nişte yoga.
E uimitoare.
Are nişte incantaţii şi e ciudată, dar te relaxează.
Dorm ca un copil după aceea.
Nu eşti tocmai genul de om care practică yoga, nu?
- Prea multe incantaţii. - Da...
- Mulţumesc pentru sugestie. - Mă pricep la asta.
Stai! Chiar vreau să vorbim.
Nu merge aşa cum credeam eu.
Cred că îmi placi, Maggie.
Serios? Tu mi-ai plăcut dintotdeauna, Zach.
- Aveai o programare. - Ştiu că am întârziat. Scuze...
Am întârziat azi şi am greşit.
Mă gândeam la regatul meu.
Sunt neajutoraţi fără mine.
Şi eu, fără ei.
Ei sunt scopul meu... Motivul pentru care trăiesc.
Asta e ciudat, atunci când eşti rege.
Eşti mai mult decât o instituţie.
Eşti liantul care ţine centrul unit, ca să fie pace.
Iubesc cuvântul ăsta.
Pace...
Gabriel, îmi poţi spune ce te atrage la Ţinutul de Nicăieri?
De acolo sunt eu.
Acolo îmi e locul.
Ţinutul de Nicăieri e locul tău. Acolo îţi vei găsi forţa.
Motivul pentru a trăi.
Dr. Riley, avem nevoie de ajutor.
Vin imediat, Gabriel.
Lăsaţi-mă! Vreau să mor!
Ţi-ar plăcea?
Jake, ai suferit o lovitură puternică.
l-am spus că nu trebuia să vină.
l-am spus că nu sunt cine crede ea că sunt.
Şi că nu mai pot fi aşa.
Nu mai am loc nicăieri.
Nu ştiu ce se întâmplă cu cei care nu au un loc.
Tu ştii?
Trebuie să plec, Jake.
Ai lăsat asta afară.
Gabriel s-a uitat la ea şi a cedat nervos.
A fugit şi s-a închis în cameră.
Nu vreau să-l sedez, dar nu am de ales.
Destin!
- Gabriel, eşti bine? - Cine e?
- Sunt eu, Zach Riley. - Zachary.
Lasă-mă să intru.
Nu ştiu ce mai aştepţi.
Îmi pare rău că ai văzut cartea.
Ce e?
Profeţia e pe cale să se împlinească, iar tu nu ţi-ai îndeplinit sarcina.
Ceea ce mi s-a promis.
Să începem de aici.
Da, tu şi gardienii tăi. Mă puteţi închide în cuşca asta.
Mă puteţi tortura cu otrava voastră şi cu şocurile electrice.
Mi s-a mai întâmplat. Dar nu voi ceda!
Ascunde-le! Ţine-le aproape!
De unde ai asta?
Nu lăsa gardienii să ia jurnalul.
De unde îl ai?
- Inca o zi, Zachary! - Încetează!
Cine ţi-a dat asta?
Dragă Gabriel, dintre toate lucrurile pe care le face un om,
eu mă gândesc la ceea ce n-a existat niciodată.
Mă gândesc la cum putea fi viaţa,
dacă aş fi putut surprinde ceea ce vedeam.
Gabriel, sper că eşti bine şi că regatul tău e în pace.
Prietenul tău, Thomas.
1965...
Acest jurnal e un document
ce prezintă istoria Ţinutului de Nicăieri.
Istoria, locuitorii şi punctele de interes geografic.
Martin mi-a spus că vii aici.
Gabriel e în camera lui. A trebuit să-l sedăm.
Uită-te la ăsta. E jurnalul lui Gabriel Finch.
Conţine descrieri detaliate ale Ţinutului de Nicăieri,
cu mulţi ani înainte ca tatăl meu să scrie cartea.
Cu aproape zece ani înainte.
lar scrisoarea pe care i-a scris-o lui Gabriel...
Eu nici nu mă născusem atunci.
Gabriel s-a tot plimbat prin spitale şi clinici timp de 40 de ani.
A fost în Millwood.
Înainte să vin eu...
Au fost împreună.
Ascultă aici.
Scrie că tata avea o fixaţie pentru lumea unui pacient mai tânăr.
Gabriel Finch.
Nu are logică.
Gabriel a inventat Ţinutul de Nicăieri.
Până şi numele... Toate înaintea tatălui meu.
N-a inventat nimic. A trăit.
Pentru el, totul e real. Face parte din halucinaţia lui.
Nu, scrie aici.
Gabriel a fost internat pentru prima oară acum 30 de ani.
Se spunea că are o psihoză paranoidă.
Spunea că cineva îi va lua lumea în care trăia.
Că un vrăjitor pe nume Ghastly
urma să trimită armate împotriva castelului său.
Asta e povestea din cartea tatălui meu.
A scris cartea pornind de la fantezia lui Gabriel.
- Gen A. A. Mine. - Poftim?
A scris "Winnie The Pooh".
Inspiraţia personajului său era Christopher Robin, fiul lui.
Pădurea din carte chiar a existat.
Sau Lewis Carroll, care a scris "Alice în Ţara Minunilor".
A creat o fantezie legată despre Ţara Minunilor,
dar Alice era o fetiţă pe care o cunoştea.
Poate că şi tatăl tău a făcut la fel.
M-a pus pe mine în halucinaţia lui Gabriel.
Nebunia unui om a devenit romanul altuia.
E o linie destul de subţire.
Trebuie să discut cu Gabriel.
E imposibil.
Tu ai venit aici din motivele tale.
Nu aveau nicio legătură cu pacienţii mei.
Nu numai că îţi iau cazul lui Gabriel.
Îţi interzic să mai discuţi cu el.
Ai auzit?
Sincer, mă preocupă mai mult starea ta.
Sunt perfect conştient de starea mea.
Totul e sub control.
Atunci, vino mâine la mine şi stabilim ce putem face.
Acum, te rog să pleci.
Pleacă din clinica mea, dr. Riley!
Maggie...
Hei!
Maggie!
Maggie...
Întreaga lume plânge moartea lui T. L. Pierson,
care a câştigat aprecierea întregii ţări cu cartea sa,
"Ţinutul de Nicăieri".
A lăsat în urmă o soţie şi un copil.
Un articol care comemorează viaţa lui Pierson,
la cea de-a 25-a aniversare a morţii lui.
Deşi T.L. Pierson a vândut peste 50 de milioane de copii ale cărţii,
fiul său, Zachary, n-a primit niciun ban.
Am vrut să-ţi spun.
Nu te supăra. Îţi sunt prietenă.
Îmi eşti prietenă?
Da. Am vrut să-ţi spun ieri, dar n-am putut.
M-am speriat. Am crezut că o să spui că nu mă mai poţi vedea.
Reporter? Glumeşti?
Voiam să aflu cine era adevăratul T.L. Pierson.
Ţi-am spus că n-am nicio legătură cu cartea tatălui meu.
Zach, stai! Te rog! Opreşte-te!
Tot ce s-a întâmplat între noi a fost real.
Chiar crezi că vreau o asemenea complicaţie în viaţa mea?
Nu! Mie îmi plac lucrurile simple. Asta nu este!
Îmi pare rău că "Ţinutul de Nicăieri" n-a însemnat nimic pentru tine.
Îmi pare rău că pentru tine înseamnă ceva întunecat şi dureros,
dar pentru mine şi pentru milioane de oameni
a fost cea mai frumoasă poveste.
Aveam nevoie de ceva mai bun decât viaţa mea.
lar tatăl tău mi-a oferit asta.
Mi-a oferit speranţă.
Am vrut să scriu despre asta. Despre speranţă.
Dar noi nu avem speranţe, nu?
Lasă-mă în pace, Maggie!
Tată!
E din ce în ce mai ciudat!
Zachary...
Nu ştiam unde să mă duc.
L-ai cunoscut pe tata.
Desigur. Thomas mi-a fost prieten.
Ţi-a scris.
Da, ne scriam. Scrisoarea pe care ai găsit-o nu e singura.
A fost un consilier foarte bun. M-a ascultat şi m-a crezut.
Ce a crezut?
Că există ceva în spatele stâncii acoperite de muşchi.
Gabriel, te rog! Despre ce vorbeşti?
Despre Ţinutul de Nicăieri.
A făcut mai mult decât să creadă. M-a vizitat acolo!
De cealaltă parte a muntelui.
Regatul meu, băiete.
Uite...
Muntele acela? Acolo mergeam noi. Stăteam cu săptămânile.
Începusem să mă îndoiesc că o să mai vii.
Apoi am citit oracolul.
- L-am ascuns de gardieni. - Nu înţelegi.
În paginile acestea, Thomas a scris că o să vii.
E oracolul secret al Ţinutului de Nicăieri.
Dar tu ai vorbit despre asta de când am vorbit prima oară.
Am sperat. Şi mi-am amintit.
Pe el l-ai salvat.
M-am ascuns şi am urmărit.
M-am uitat cum l-ai luat de mână şi l-ai scos de aici,
de parcă erai invizibil.
Gardienii lui Ghastly n-aveau curaj să te oprească.
Am venit să-l iau când l-au externat. Era bolnav.
Săracul Thomas...
În final, n-a putut să se opună vrăjii lui Ghastly. L-a distrus.
N-a fost nicio vrajă. Aş vrea să fi fost, dar n-a fost.
Nu l-ai fi putut opri.
Ba da. În seara aia, era în faţa camerei mele.
N-am vrut să deschid uşa.
Voia să-mi audă vocea, ca să ştie că-l iubesc...
Că am nevoie de el.
Poate că ar fi fost de ajuns.
Eu l-am lăsat să moară.
Astea sunt coşmaruri.
Vise... Le-am avut si eu. Îngrozitoare!
Fundul unei găuri negre.
Tac. Îşi ascund vocea. Nu le vede nimeni.
Dar n-a fost adevărat.
Era doar un vis.
Ţinutul de Nicăieri e adevărat. Tu eşti real!
Salvarea mea există.
Citeşte aici.
Eşti nevinovat.
Pleacă de aici, până nu te găsesc gardienii.
Mâine, la apus, să ne întâlnim la stânca acoperită de muşchi,
de la capătul regatului.
Să vii singur. Să nu întârzii.
Altfel, va trebui să mă lupt de unul singur.
Nu te vor lăsa să pleci.
Dar îţi promit că te voi ajuta.
E tot ce ţi-am cerut.
Să mă ajuţi, Zachary.
E inuman că nu vă lasă să ieşiţi noaptea.
Hai!
Ieşiţi de aici!
Cu toţii!
Simţiţi din nou aerul nopţii!
Începe...
Dragă Gabriel, îţi scriu cu speranţa că eşti sănătos
şi că regatul tău e pe mâini sigure.
Cred că aceasta va fi ultima mea scrisoare.
Îmi e ruşine de ce am devenit.
Îmi e ruşine că nu mai pot purta această bătălie.
Mă simt golit...
Gaura asta neagră în care am trăit atâta vreme,
devine şi mai întunecată, deşi îmi iubesc fiul.
Mi-a fost dor de tine.
Şi mie. Foarte mult.
Cum poate exista acest paradox uman?
Gabriel, vrăjitorul a învins.
M-a alungat din lumea noastră.
Existam pentru că visam.
Acum nu mai visez.
Aş vrea să-i explic şi lui.
Ce vrei să-i explici?
Că îl iubesc.
Uneori, vreau să-l strâng în braţe.
Să plâng alături de el şi să-i spun că totul va fi bine.
Că voi fi alături de el.
Că voi fi mereu cu el.
Totul e in pagini. In pădure.
Îl aşteaptă.
Mamă, eu sunt.
Răspunde!
Vreau să vorbim despre tata... Despre dimineaţa aceea.
Ştiu că îţi e greu...
Eşti acolo?
Te iubesc, mamă!
- Tatăl lui Zachary a strigat... - Ţinutul de Nicăieri există.
E partea mea preferată din carte.
Pot intra?
Am vrut să-ţi arăt cum va fi articolul.
Vrei să te uiţi la el?
Citeşte-mi-l.
"Frunze tomnatice pe râul Hudson..."
"Locul ideal pentru a vedea cele mai frumoase culori din New England.''
- Să continui? - E foarte bine.
Mulţumesc.
Cred că lumea ştie destule despre viaţa lui T.L. Pierson.
Restul îţi aparţine.
Îmi e dor de el.
- Dr. Riley, sunt Martin. - Salut, Martin.
A venit poliţia. Gabriel a evadat aseară.
Cică s-a urcat într-un camion care transporta lemne.
Se îndreaptă spre munte, la nord de aici.
- Se întoarce în pădure. - Au emis mandat pe numele lui.
Şerifii îl caută la şantierul la care a lucrat.
Ce se întâmplă?
Cum se numeşte compania care are pământurile?
Dominion.
Tatăl tău ţi-a spus ce să cauţi?
Nimic. Doar a îngroşat drumul ăsta.
E imposibil.
Nimic nu e imposibil.
A spus că mă aşteaptă înainte de apus, la stânca acoperită de muşchi,
la intrarea spre Ţinutul de Nicăieri.
Aici e doar pădure.
Stai puţin! Uite!
Incredibil!
Unde te duci, Maggie?
Uită-te în carte! E pinul-dovleac!
Ce e?
Haide!
E pinul-dovleac!
- Haide! - Unde?
Cred că ştiu unde trebuie să mergem.
Pentru ce?
Nu mai pune întrebări. Vino după mine!
E pe aici!
Ai încredere în mine.
Harta asta e cheia.
Râul Gâtului Sucit e în faţă.
Ia-o. Mulţumesc.
Nu se poate!
Cavalerul râului.
- Incredibil! - Există!
Stânca acoperită de muşchi e în spatele copacilor.
- Vrea să mă duc singur. - Nu se poate!
Trebuie să faci ceva pentru mine.
- Am venit până aici... - Trebuie să pleci.
Am început ceva important. Vreau să mă ajuţi.
Sună-l pe avocatul meu. Îţi va spune ce să faci.
Nu pot să cred!
Ştiam că vei veni.
- M-ai speriat. - Te sperii cam repede.
Trebuie să vorbim despre servitori.
Despre ceea ce vrei să faci azi.
Am fost deja până la castel.
Am chemat întăriri şi am luat toate măsurile de precauţie.
De ce stai?
Ţinutul de Nicăieri e dincolo.
Vrei să vorbim? Trebuie să treci prin stâncă.
Primul pas e mai dificil.
Mulţumesc că m-ai anunţat.
Le vezi?
Ce?
Pe zâne. Zboară peste tot.
Le-a fost dor de tine, Zachary.
Ascultă-mă. Vreau să te întorci, Împreună cu mine.
Unde? Eu nu mai pot merge decât înainte.
Asta, dacă vrei să vezi ce a văzut şi tatăl tău.
Respiră aerul ăsta. O să-ţi aminteşti.
Mai eşti aici?
Mergem înainte!
Hai, ţine pasul!
- E aici? - Du-te să vezi!
Zachary, băiete!
Acasă!
Cred că eşti mort de foame.
Uită-te în jur.
E în siguranţă.
Fă-te comod. Aduc ceva de mâncare.
Un adevărat festin.
Clipele dinaintea unei bătălii sunt mai calme decât celelalte.
Despre asta vreau să vorbim.
Nu-ţi face griji.
Vreau să-mi cer scuze.
De ce?
Erai în grija mea, iar eu eram cufundat în problemele mele.
N-am vrut să te ajut să evadezi.
Era destinul tău.
Când vor veni, cineva ar putea fi rănit.
Servitorii? Te gândeşti la ei de parcă ar fi oameni.
Chiar sunt.
Nu. Sunt răi.
Vreau să mă asculţi!
Sunt mai degrabă fantome decât oameni.
Au venit.
S-au târât ca şerpii prin iarbă.
Gabriel Finch, sunt şeriful Williams, din Sarnac County.
Am în mână un ordin de evacuare.
Nu vă dau regatul meu!
N-o să-l aveţi niciodată.
Trebuie să eliberaţi zona.
Nu mă voi preda!
Gabriel, încetează!
Nu te teme. Castelul e întărit.
Sunt şerifi, dacă nu mă laşi să vorbesc cu ei, o să intre aici.
Au arme!
Prefer să mor decât să vă dau regatul meu!
Mă auziţi?
Gândeşte-te la ceea ce faci, dle Finch!
- S-ar putea termina urât. - Da, pentru voi!
Asta e sigur!
Gabriel, lasă-mă să mă ocup eu.
Zachary, tu stai aici. Stai de pază.
Anunţă-mă când atacă.
Aduceţi berbecul.
Lasă-mă să ies, ca să vorbesc cu ei.
Gabriel, te rog să te predai.
Stai de pază. O să-mi pun planul în aplicare.
Ce plan?
În sfârşit, o întrebare inteligentă.
Ce-ai făcut?
De trei zile întăresc castelul.
Bombele sunt pregătite.
Înapoi!
Plecaţi de aici! Vă rog!
Mă auziţi? Înapoi!
Ieşi pe uşă! Nu ne face să o spargem.
Pregătiţi-vă!
Dacă detonezi bombele,
îţi garantez că te bagă în carcera aia şi nu te mai lasă să ieşi.
Nu poţi face asta!
- Dle şerif! - Maggie!
Zach!
Maggie, nu te apropia!
Staţi aici.
Maggie, înapoi!
Statui din zăpadă, Zachary. Când o să înţelegi?
Nu face asta!
La podea, cu mâinile pe cap.
Veţi muri! Să fiţi siguri de asta!
Sunt mulţi oameni acolo. E şi prietena mea.
Înţelegi? Cineva la care ţin.
Ar trebui să vrei să aperi regatul ăsta.
Ţinutul de Nicăieri e al tău, aşa cum e şi al meu.
Asta e tot ce puteţi face?
Nu face asta!
- Haide! - Gabriel, te rog!
Ne-am născut într-un tărâm luminos.
Orice ar face Ghastly, aici e locul nostru.
- Ascultă-mă! - Vorbesc serios.
Nu merită să mori pentru ei.
Am fost în situaţia asta.
De multe ori.
De ce ai venit?
Voiam speranţă.
Gabriel!
Mi-ai spus că ai stat într-o groapă
în care nu puteai vorbi şi nimic nu avea logică.
Tu ai spus că era doar un vis.
Dar unde te vei ascunde?
Nu ne mai ascundem.
Ascultă-mă! N-a fost real. Acum e real! Eu sunt real!
Ai înţeles?
Nu mai fi speriat! Nu te mai ascunde.
Lasă-mă să te ajut.
Staţi!
Nu am unde să mă duc!
Nu pot supravieţui în altă parte. Doar aici...
E singura mea casă.
Nu-i lăsa să mi-o ia!
Nu-i las!
Zachary, eşti un băiat bun.
Sună la tribunal. Verifică dacă într-adevăr s-a anulat evacuarea.
Ce folos are în lume un rege fără regat?
Lumea are nevoie de el.
Mă tem!
Nu trebuie să te mai temi. Sunt aici.
Vom ieşi în lumină,
aşa cum ai ieşit şi cu tatăl meu.
Mai întâi eu, apoi tu.
Aşa cum a fost mereu, Gabriel.
Aşa cum a fost mereu.
Poţi evita oricând uciderea unui servitor,
dacă îl stropeşti cu apă cu zahăr.
Bombele erau doar apă cu zahăr.
Desigur.
Ai grijă.
Numele meu e Zachary Small.
Am venit prin stânca acoperită cu muşchi
ca să-l salvez pe rege din carceră
şi să-l ajut să-şi apere castelul.
Ca să vă opresc! Pe toţi!
A sosit clipa să plecaţi.
Pământurile acestea şi acest castel...
Sunt ale regelui!
Au fost mereu ale lui!
Înapoi!
Zachary, n-ai de ce să te temi.
Nu ai de ce.
O să mă vizitezi?
Uneori, mă simt singur aici.
Sigur că o să vin.
Eşti un băiat bun, Zachary.
Eşti cât se poate de neobişnuit.
Bună!
Credeam că pleci azi.
Plec. Am vrut să-ţi las ceva.
Am auzit că e o carte bună.
Nu e rea pentru o poveste.
Credeam că e cel mai important lucru din lume pentru tine.
Era.
O să mă suni din New York?
Bună treabă!
Totul se sfârşeşte aşa cum a început.
Cu promisiunea libertăţii şi cu împlinirea profeţiei.
Nu voi şti niciodată cum i-a gonit Zachary pe servitori,
dar nu au mai existat decrete întunecate.
După cum ştiam, s-a întors în Ţinutul de Nicăieri.
Dar spiritul Ţinutului a reînviat în el.
Regatul meu trăieşte în pace.
lar eu trăiesc aşa cum am visat.