COLECTIA **FARCAS IOAN** 1956
EGIPT, 1938
Vreau ca oamenii să sape aici, aici şi aici!
- Ai grijă să se facă! - Da!
Suntem în pericol, vine o furtună de nisip. Oamenii sunt terorizaţi!
Mormântul e pe-aici pe undeva. Simt asta!
Robert, te rog! Au trecut deja două luni!
- Nu mă opresc! - Tată, tată!
- Ce-i cu vântul ăsta? - CJ, aşteaptă camion.
- Nu vreau doar să aştept! - Închide gemuleţul!
- Adu-l aici! - Robert!
Ajutor!
Ajutaţi-mă!
- CJ! Eşti bine? - Da, sunt bine!
Am ajuns!
Da!
Caut mormântul lui Ahkmenrah de 20 de ani, iar tu ce faci?
Cazi în el.
- Amir, începe să încarci camioanele. - Dle, nu e timp.
- Furtuna e aici de-acum. - Atunci e mai bine să ne grăbim.
Forţa, cu toţii la muncă!
Hei! Ce naiba ai?
Zice să plecăm imediat de aici.
Dacă cineva jefuieşte mormântul ăsta...
sfârşitul va veni.
Va veni sfârşitul.
- Încărcăm maşinile. - Cum doriţi.
- Facem o greşeală teribilă! - Nu facem greşeli, ci facem istorie!
Fii liniştit. CJ, hai!
Sfârşitul va veni.
NOAPTE LA MUZEU SECRETUL FARAONULUI
Bine aţi venit, doamnelor şi dlor,
la inaugurarea Planetariumului recent restaurat,
aici, la Muzeul de istorie naturală.
Personalităţile din NY sunt prezente la ceea ce promite a fi o seară memorabilă
animată de efecte speciale uimitoare şi de magie tehnologică
pentru care am venit cu toţii să le admirăm la muzeu.
- Aşadar, cum se procedează? - Rexy e dat cu ceară şi lustruit.
Teddy îşi dă cu pudră mustaţa.
M-am uitat pe procedurile antiincendiu cu oamenii de Neanderthal.
Apropo, i-ai văzut recent? Ne-a venit unul nou.
Poftim? Nu.
Fă cu centurionul puţin streching, bine?
Şi-a dat tot interesul la proba generală, dar nu-i intră-n cap!
Băieţi, fiţi atenţi! Nu vreau să vă îngrijorez,
dar sunt prezenţi primarul şi guvernatorul.
Nu e sigur, dar cred că vine şi Regis Filming.
- Regio Filbo? - Da, Regio Filbo!
Ascultă, Rexy, fă-mi o favoare. Fii atent cu coada, bine?
Vor fi focuri de artificii.
Dexter, ce mai faci, campionule? Ţi-ai făcut încălzirea?
Arăţi bine, eşti drăgălaş cu crăvăţica.
Pari o vedetă de PlayBoy. Îţi place gipsul.
Eşti gata? Bine. Aşadar, băieţi!
Relaxaţi-vă şi distraţi-vă!
Ar fi bine să vii să te uiţi.
- Ai mai văzut-o aşa? - Niciodată.
Pare că se corodează. Niciodată nu s-a întâmplat.
Nu s-a schimbat niciodată în timp.
- Cine ştie care-o fi motivul. - N-am nicio idee.
Şi ca să fiu sincer, tata ştia secretul tăbliţei mai bine ca mine.
O fi jurat să nu-l divulge niciodată, şi nici n-a făcut-o.
- E totu-n regulă? - Da, sigur.
- Sunt bine. - Să fii liniştit pe scenă.
Mai sunt 15 minute până la începerea spectacolului.
- Rezolvăm mâine totul. - De acord!
- Ai văzut? Aleargă după lumină! - Ştiu! N-o să prindeţi niciodată lumina!
Îţi scapă ca fericirea!
- Ridicaţi aparatus! - Ridicaţi aparatus!
- Ce vrei să scrii? - Ai să vezi.
L!
O!
L!
LOL! Râzi de crapi! Şi eu ce-am făcut?
Şi-acum mută onorabilele pisicuţe, cu aprobarea mea, pe Facebook.
Şi mai pune ceva gen "ce naiba" în texană! Mie-mi place tare.
- Mai bine o feţişoară zâmbitoare. - Da, care face din ochi.
Feţişoara zâmbitoare şi una cu care face cu ochiul!
- Băieţi, dar ce faceţi? - Ne uitam la televizor.
Începem în cinci minute. Trebuie să vă concentraţi.
- Ţi-am zis că n-avem timp. - Ai spus ceva gen "ce naiba" în texană!
- Hei, Teddy, eşti gata? - Da, cum să nu, Lawrence!
- Bine. - La bătălia de la San Juan Hill
eram rece ca gheaţa, iar acum am fluturaşi în stomac.
- Ai să fii foarte bine. - Lawrence?
- Da. - Ai văzut Neandertalienii de curând?
- Nu, dar de ce mă-ntreabă toţi? - Cred c-ar trebui să te uiţi.
Salut, băieţi! Cum merge treaba?
Bine, e distractiv.
E-n regulă, nu trebuie să cobori. Salut, eu sunt Larry.
- Laa! - Tu eşti Laa?
- Da! - Laa, bine, sunt încântat.
Bine ai venit la bord şi...
Da, ne asemănăm. Suntem ca două picături de apă, ştiu.
Dr McPhee mi-a făcut o glumă.
Termină!
Termină, bine?
- Bine? - Tata.
Nu, nu sunt tata. Nu sunt taică-tu!
- Nu! Gata! - Tata!
Nu, nu sunt tatăl lui!
Nu, deloc!
Să toastăm pentru noua noastră directoare.
- Sănătate. - Sănătate!
Începe cu muzica şi Teddy în 3, 2...
Încă din 1869, când eram doar un copil de 11 ani,
muzeul acesta a fost un far în marele nostru oraş.
În seara asta, orizonturile noastre se vor lărgi din nou
către soare, către lună şi stele.
Chiar din zorile omenirii, privitorii către ceruri
au dat un nume la ceea ce vedeau. Constelaţiile.
- Cunoaşterea lor vă va face plăcere. - Dă drumul la constelaţii.
Orion, vânătorul!
Ce este?
Totul era prevăzut. Ştiam că se va întâmpla.
Decurge minunat, băieţi! Sunteţi grozavi!
Acum fiţi gata cu firele şi Dexter!
Ce tare!
Hai!
Aşa!
Pot şi eu să fac aşa.
Mulţumim pentru suportul dat acestei minunate instituţii.
Acest Planetarium...
Ce?
Aşteptaţi!
Era în program?
Teddy, ce faci? Respectă programul!
- Eu sunt. - Nu te cunosc, tinere!
Nu ştiu ce am, dar îmi place!
Ce se întâmplă?
Fă ceva!
Ce ai?
www.filmeonline2013.biz cele mai noi filme online!
Orion, nu!
Rexy!
Băieţi, ce-aţi făcut?
Serios, ce vi s-a-ntâmplat?
Gura, mă ocup eu, clar?
Tu du-te acolo!
Nu, du-te acolo, Laa! Acolo!
Atilla, ce i-ai făcut bietului delfin?
E una din creaturile cele mai pacifice de pe pământ
şi-l trosneai ca pe un...
- Ai văzut ce faţă a făcut Regis? - Regio!
Da!
Iar tu, Teddy, de ce ai îndreptat puşca către mine?
Iartă-mă, Lawrence, nu ştiu ce-am avut.
- Măcar îţi aminteşti? - Nu, deloc.
Pune-l jos, e un defribilator. E periculos!
Te electrocutează!
Termină!
Dexter, ce naiba faci?
Fii serios. Dacă vrei să fii copil îţi cumpăr pamperşi, vrei?
Gata! Termină cu predicile! Ne simţim prost cu toţii!
Nu ştiu ce-aţi avut, dar totul a fost ciudat în seara asta.
- Foarte ciudat. - Ne pare rău, Larry.
- Eram copleşiţi, ca de un blestem. - Da!
Nu eram noi!
- Larry. - Salut, dr McPhee.
- Bună, cum merg treburile? - Bine.
Bravo, bravo...
Ştii zgomotele alea când te ascunzi într-un container de gunoi
şi-ţi este frică pentru viaţa ta
pentru că un tyrannosaurus îl foloseşte ca pe o minge?
Nu, nu ştiu zgomotul acela. - A, nu-l ştii? Stai aşa.
Ăsta e zgomotul! Ăsta! Voi avea coşmaruri cu el!
Îmi pare rău!
Jur că habar n-aveam că se va întâmpla asta.
Nu? Habar n-aveai? Erau toate efecte speciale!
A fost vina ta. Au fost efectele tale speciale!
- Nu, ştiu, dar câteva... - În loc de efecte speciale
aş spune defecte speciale.
Îţi jur că voi afla ce s-a-ntâmplat.
Scuze, dr McPhee.
Nicky! Termină!
- Tată, ce faci? - Ce faci tu?
E 3:00 dimineaţa! Afară, petrecerea s-a terminat.
- Pa pa. - Pa pa.
- Tu cine eşti? - Sofia.
- Sofia. Cea din musical? - Exact.
- Eşti bună. - Mulţumesc.
- Ne vedem mâine seară? - Probabil că nu.
- Probabil că da. - Sigur că nu.
- Pa. - Pa.
- Ai belele. - Ştiu.
- Nu ştiam că te-ntorci atât de repede. - Da, se vedea.
Spune-mi! Cum credeai că aş fi acceptat?
Când nu sunt la mama mă laşi singur în fiecare seară.
Nu poţi da petreceri acum. Te-aşteaptă examenele.
Trebuie să faci cererea peste două săptămâni.
- Nu mă vor primi. - N-ai de unde şti.
- Ba ştiu. - Încă nu ştii.
Ştiu foarte bine, adică nu vreau să fac cererea.
- Poftim? - Scuze, dar nu cred că e pentru mine acum.
Bine, de acord. Vrei să-ţi iei zborul, să pleci din NY.
- Să te duci în altă parte. - Da.
Sunt de acord, te voi ajuta.
Doar să-mi spui. Unde vrei să te duci?
- Care ţi-e lista? - E scurtă lista.
- Îmi place, e concentrată. - Îţi voi da o listă foarte scurtă.
De fapt, nu e scris nimic.
Nu e scris. Acum sunt confuz. De ce n-ai o listă?
Tată?
Vreau un an sabatic, să fac aşa cum mi-ai zis tu.
- Vreau să-mi iau zborul. - Foarte bine.
Dar nu poţi să-ţi iei zborul şi să nu mai zbori.
- Planurile se schimbă. - Nu, nu-i adevărat.
- Planurile nu se schimbă. - Aveam un plan, s-a schimbat.
- Te dezorientează puţin... - Nu, nu poţi schimba planul
fără să întrebi persoanele care te finanţează.
Adică mama ta şi cu mine.
Putem sta aici şi să vorbim despre planuri, dar hai să terminăm.
Nici ordine să nu mai facem. Ne întoarcem mâine aici,
redeschidem discuţia şi punem totul în ordine.
Suntem echipa Daley. Nu în seara asta, ci mâine.
- Echipa Daley? - Da.
- Gata cu vorbele. - Bine.
Acum cureţi aici, eu mă duc la somn şi reluăm discuţia mâine.
Aşa! Dă-mi puncte! Dă-mi puncte!
Bună ziua. Sunt Larry Daley, responsabilul de programul...
- Ştiu cine eşti, paznicul de noapte. - Da, responsabilul de programul seral.
Fac nişte cercetări. Mă-ntrebam dacă m-aţi putea ajuta.
Paznicul de noapte ce face cercetări! O-lala!
Mda.
Aş vrea să consult documentaţia despre tăbliţa lui Ahkmenrah.
Culoarul central, la jumătatea rândului pe stânga.
Tăbliţa din camera mortuară.
Aşadar, de unde atâta curiozitate pentru tăbliţa asta?
E doar un hobby. E un interes personal.
- Dacă aş putea vorbi cu domnii ăştia. - Nu poţi pentru că sunt morţi.
Sigur.
Dar uită-te la el. E un copil, nu?
- Nu-l cunoşteai? - CJ Fredericks. A lucrat aici.
- Serios? - Da, după ce-a crescut.
- Nu se poate. - Ba da, era paznic de noapte.
- Ca tine. - Stai puţin. CJ!
- Cecil Fredericks? - Cel mai sexy paznic de noapte.
Cei prezenţi nu sunt excluşi. Acela ştia să se mişte.
- Larry! - Salut, Cecil!
- Dumnezeule, câţi ani au trecut! - Văd că-ţi merge bine.
Încă mă mai descurc, frumosule! Ce faci aici?
Trebuie să vorbim despre tăbliţa lui Ahkmenrah.
- Ce naiba face aici? - Salut, Gaz. Eşti în formă.
- Reginald. - Ai venit să ne mai păcăleşti o dată?
- Să ne trimiţi în cuşcă? - Nu v-am întins nicio capcană.
- Voi furaţi, eu v-am scos. - Ducem o viaţă liniştită aici.
- Am pus capăt, am uitat. - Dar el n-a uitat.
- S-a întors. - Uită povestea tăbliţei.
În realitate nu ştiam nimic despre ea. Doar lucram acolo.
I se întâmplă ceva.
Ţi-am mai spus. Nu te pot ajuta.
Dar poate ştie băieţelul ăsta.
Mai bine vorbim doar noi doi.
Expediţia aia a fost extraordinară pentru un băiat de 12 ani.
Am încercat să uit, dar era ceva în tăbliţa aia.
Devine verde, parcă ar coroda.
Şi se întâmplă ceva cu Teddy, cu Dexter.
Lui Jed, Octavius... Se comportă ciudat.
Ca şi cum lumina verde îi influenţează.
Sfârşitul va veni.
- Poftim? - Localnicii ne-au avertizat.
Ne-au implorat să lăsăm mormântul în pace.
Eu credeam că se referă la sfârşitul lumii.
Dar mai putea însemna sfârşitul...
- Sfârşitul magiei? - Trebuia să-i ascultăm.
Trebuia, dar l-am trimis pe Ahkmenrah şi tăbliţa la NY.
- Iar pe părinţi în Anglia. - Stai aşa!
Părinţii lui Ahkmenrah sunt la Londra?
Expediţia era mixtă.
Unele piese au rămas în Egipt, altele împărţite între NY şi British Museum.
Ahk a spus că tatăl său cunoştea secretele tăbliţei.
Ar trebui să mergem să vorbim cu el.
- Ascultă puţin! - Stimata directoare mi-a cerut demisia.
Ştiind că programul de seară e creaţia mea,
îmi iau eu bobârnacele.
- Pot remedia. - Cum?
Trebuie să mă laşi să duc tăbliţa lui Ahkmenrah la Londra.
Scuze, acum elaborez.
Analiză date!
Tocmai ce ţi-am spus că m-au concediat.
Şi ce-mi ceri? Să iei două piese valoroase în vacanţă cu tine.
- Da. - Ba nu.
- Vă rog! - Nu.
Vă rog să daţi curs cererii mele! Vă rog!
N-o pot face, dragule. Adio.
- Vrei să mă pocneşti? - Trebuie să mă ascultaţi, bine?
- Vreţi să ştiţi adevărul? - Continuă.
Adevărul e că tăbliţa aia e magică.
Le dă viaţă noaptea.
- Sunt efecte special. - Nu sunt efecte speciale.
- Cum pot fi efecte speciale. - Sunt efecte...
- Nu sunt. - Ba sunt.
- Vă spun ce se-ntâmplă. - Ce anume?
Soarele apune, tăbliţa începe să strălucească...
şi totul prinde viaţă.
- Sigur. - Serios.
Tăbliţa începe să strălucească... Acum ştiu că eşti nebun.
Ascultă. - Ce mai e?
- Nu vreau să-ţi fac rău. - Ştiu.
Ascultă!
Nimeni nu ţine la muzeul ăsta ca noi doi. Corect?
Da.
Dacă nu m-ajuţi, tot ce-i special poate dispărea pentru totdeauna.
Nu-ţi cer să mă-nţelegi, ci să ai încredere în mine.
Mi-ar plăcea să te ajut, dar nu mai lucrez aici.
Dar British Museum nu ştie asta.
Mumia şi tăbliţa.
E o clasică intervenţie de conservare, am autorizaţia de la directorul muzeului.
Ceea ce mai sunt încă.
Da, bine, la revedere.
S-a făcut.
- Aş fi putut rămâne singur la NY. - Imposibil.
- E frumos, nu? - Da.
Tamisa.
- Nu-i frumos noi doi la Londra? - Da.
Mă gândeam la anul tău sabatic.
- Da? - Cred că ar fi grozav.
- Da? - Da! Ce vrei să faci?
- Da! Aş vrea să fiu dj la Ibiza. - Ibiza.
Da, Ibiza. Insula din dreptul coastei spaniole.
- Vorbeşti spaniola? - Nu, dar asta-i partea frumoasă.
Muzica nu e inhibată de bariera limbii.
- Nu, dar tu eşti. - Ziceai că era o idee bună!
- Încă n-am înţeles ce proiecte ai. - Tu n-ai fost în colegiu.
Acum e vorba să nu mai mergi la colegiu deloc?
- Poate că nu... - Nicky!
- Asta nu se poate. - Tu n-ai fost la colegiu.
- Şi ţi-a mers grozav. - M-am descurcat după 20 de ani fără ocazii.
Calmează-te. Nu-ţi face griji pentru mine, totul merge bine.
Mă voi îngrijora mereu pentru tine, sunt tatăl tău.
- Mersi. - Nu.
- Apune soarele, trebuie să ne mişcăm. - Corect.
Care-i planul tău?
Tăbliţa îl va aduce la viaţă pe Ahkmenrah, iar el ne va băga înăuntru.
- Stai jos. - Cine?
Stai jos! Face parte din aventură.
Salut! Bine aţi venit la British Museum. Mă cheamă Tilly.
Salut, mulţumesc.
Sunt Larry Daley de la Muzeul de istorie din NY.
- Da, da. - Am o livrare
- pentru secţia voastră de conservare. - Pentru asta vă pun să călătoriţi?
- E ceva mai neobişnuit. - Şi pe mine mă pun să umblu, ştii?
- Nu. - De acasă până aici.
Acasă şi iar aici. Cel mult cinci minute.
Trebuie să fie grozav să fii paznic în America.
Cu pistolul cu amortizor, cu săbiile Ninja.
- Sigur. Cam departe de realitate. - Ştii ce am eu?
Doar pe ăsta.
E pentru apărare şi reparaţii minore ale structurii.
A, tu loveşti lucrurile?
- E un ritm frumos. - N-am cuvinte, e inutil.
- Incredibil că mai vorbim. - Dar e interesant.
Asta-i cea mai bună conversaţie pe care am făcut-o în trei ani de când sunt aici.
Şi eu am o treabă.
Ar fi bine dacă fac livrarea şi apoi scap de aici?
- A, da! - Minunat.
- Dar am nevoie de confirmare. - Nu e necesar.
Au confirmat deja pe actul pe care ţi l-am dat.
- Bine, confirmat. - Bine.
- Alo, aici dr McPhee. - British Museum, dle.
Aş vrea o confirmare pentru o livrare către secţia noastră de conservare.
Da, am semnat documentele.
Acum să mă scuzaţi, am un muzeu de condus.
Băieţel, scoate-ţi degetele din vaza Ming, ai auzit? Adio!
Da, adio!
- Bine? - Bine, eşti în regulă.
- Sunt în regulă! Minunat. - Confirmat.
- Mulţumesc. - Deschid porţile.
Prietenului meu nu-i prea place cum îmi fac părul.
Zice că pare o bucată de bloff-bloff aurit pe umeri.
Dar mie-mi place foarte mult.
Adio, Larry!
Nu sunt un expert, dar asta mi se pare împotriva legii.
Ba nu, e legal, numai că e diferit aici.
- Bine. - Poftiţi.
- Cum merge? - Cale liberă.
Perfect. Să mergem.
Ceilalţi s-au gândit că e nevoie de ei.
Ceilalţi?
Lawrence, nu puteam sta liniştit. Supravieţuirea noastră e în joc.
Bine, Teddy, omul anticriză.
Atilla.
Bine.
- Bună, Larry. - E o cutie mai încăpătoare decât pare.
- Şi noi suntem pe-aici. - Ai fi pierdut fără noi, uriaşule!
Serios? Iaca şi maimuţa. De fapt, sunteţi toţi.
O, nu, nu!
- Nu ne ajută deloc el. - A vrut să vină cu orice preţ!
Da, el e fiul meu, cel adevărat. Nicky.
- Domnilor. - Nicky, ţi-l prezint pe Laa.
Bună, Laa.
Încearcă să mă imite.
Laa!
- Lawrence, care-i planul de atac? - Trebuie să mergem în zona egipteană,
să-l găsim pe Ahkmenrah şi să încercăm să rezolvăm cu tăbliţa.
Cu toţii.
Aia nu se mănâncă, Laa, nu-i de mâncare.
Ştii ceva? Am o treabă pentru tine, hai!
Hai! Stai nemişcat aici şi păzeşti uşa asta, bine?
Nu trebuie să laşi pe nimeni să intre sau să iasă.
Ai înţeles? Vei fi un paznic ca mine.
Nu, nu, vino-ncoace. Stai nemişcat aici.
Pune mâinile pe uşă. Stai nemişcat. Bravo, aşa.
Nemişcat, bravo.
- Nemişcat. - Nemişcat.
Uită-te acolo. Bravo!
Nemişcat! Nu!
Nu! Nu te mişca!
Nu!
Bine.
Ascultaţi. Muzeul ăsta se va trezi pentru prima dată.
Nu ştim ce e aici, aşa că, staţi unul lângă altul.
Ştiu că e înfricoşător, mister Muşchi.
Să stăm împreună.
Ce soi de aluat fermecat e ăsta, băieţi?
- Avem mulţi ca ei. - Sunt doar puţin cam dezorientaţi.
Când ne-a trezit pe noi eram bulversaţi.
Pe-acolo e direcţia către Egipt.
Pe aici.
- Aţi auzit? - Ce anume?
Pe el.
Noi suntem aici, dacă cineva ne caută...
- Ne era teamă că stăm prea comozi. - Îl putem opri, că altfel avem necazuri.
Ştiu cum să-l iau pe tipul acela.
Te deranjează?
- Mulţumesc. - Cum vrei să procedezi?
Cum crezi că l-am dresat pe amicul tău, Rexy?
Hei, bună!
Pariez că nu eşti atât de rău.
Nu eşti deloc rău. Eşti un puişor, nu-i aşa?
Eşti un puişor ce vrea să se joace. Ne jucăm?
Îmi aduci înapoi băţul? Da?
Ne jucăm cu osul?
A, da? Uite-l! Du-te după el!
Du-te după el!
- Lawrence! - Da.
- Pot sugera planul B. - Care-i?
Fugiţi!
Închideţi uşile!
Bine, suntem în siguranţă.
Adăpostiţi-vă cu toţii!
Încă n-ai murit? Atunci ia cu tine asta acasă!
- Era cât pe ce! - Pot să vă ajut?
- Cine-i? - La o parte!
Atilla! Eşti bine?
- Poate ai nevoie de ajutor. - Nu.
Ţineţi asta!
A fost tare de tot.
- Sir Lancelot, la dispoziţia voastră. - Mulţumesc. A fost fascinant.
- Theodore Roosevelt, preşedintele SUA. - Nu ştiu despre ce vorbiţi.
Eu sunt Larry, iar el e fiul meu, Nicky.
- Ai un chip nobil. - Mulţumesc pentru ajutor.
Îmi amintiţi de un bărbat ce-l cunoşteam la Camelot.
Serios? Unul din cavalerii Mesei Rotunde?
- Nu, e vorba de Erich. - Erich.
Bufonul de la curte.
Era atât de bun încât nu trebuia să facă nimic.
Era suficient să intre într-o cameră şi să râdă.
- Tu eşti ca el, ai harul ăsta. - Ciudat.
- Ai putea fi un bufon. - Sincer, n-aş putea.
Sigur c-ai putea.
- Să-ţi faci părul haios. Codiţe. - Codiţe?
Codiţe, ce ţi-am spus? Harul.
Face ceva ce pare a fi un nimic. Gestul acela...
inexpresiv.
- Ceva de genul ăsta, exact ca Erich. - Ar putea fi ceva, dar trebuie să mergem.
O, Camelot.
Într-o zi mă voi întoarce la turnurile ei măreţe.
La regele Arthur şi la regina Guinevere.
Dulcea, frumoasa Guinevere.
Dar am jurat să nu mă-ntorc până nu-mi voi îndeplini misiunea.
- Trebuie să găsesc Sfântul Graal. - Atunci mult noroc.
Mulţumesc pentru ajutor. Trebuie să ajungem în Egipt,
aşa că...
- Vă conduc eu. - Nu, stai liniştit.
Stai, se simte o magie ciudată în aer.
Şi periculoase spirite roiesc.
E nevoie de un cavaler pentru a proteja pe cei care au nevoie.
Să mergem.
Nu se lasă ăsta.
Larry! Copiii!
- Jedediah şi Octavius? - Nu mai sunt.
Or fi căzut când fugeam.
- Jedediah! - Octavius!
- Jed! - Jedediah!
O, nu!
Pelerina lui Octavius.
Ţine.
- Nicky. - Da.
Băieţi!
- Hei! - Nu vor rezista în conducta de încălzire.
Aşa mici cum sunt, îi vor purta ca pe...
Prea negru?
E sfârşitul, prietene. E ultima noastră misiune.
Dă-mi mâna!
De ce?
Las-o baltă!
Suntem destul de departe de casă.
Voiai să-ţi dau mâna?
Nu!
Jedu! Octu!
De aici până la gura de aer ar putea fi oriunde.
- Ce-ai văzut, Dexter? - Ştii că-i o maimuţă.
Nu poate vorbi.
Nu, dar poate intra.
Nicky, dă-mi mobilul.
- De ce? - Pentru Dexter.
- Nimic nu înţeleg din ceea ce văd. - Nici eu. Ce vrei să faci?
- Îl programez să-ţi urmărească mobilul. - Să-mi urmăreşti mobilul?
- Aşadar, îmi urmăreşti mobilul? - Sunt tatăl tău, am grijă de tine.
Ba nu, e spionaj. Nu e ca şi când ai avea grijă de cineva.
Ai să-l ai înapoi, promit, dar acum îl ia maimuţa noastră.
Dexter, ţine.
Mulţumesc, bravo.
Te duci acolo şi-i găseşti, da? Crezi că poţi?
Eşti tare, ai grijă de tine.
Cred că e p-aici.
Pe-aici! Un clasic.
Harul râsului! Mulţumesc, codiţe pendulare.
E prima ta misiune?
- Nu chiar. - Credeam că te duci în Egipt.
Întocmai, dar mai întâi trebuie să facem asta.
O misiune nu e aşa. O misiune e una singură.
- Nu şi Sfântul Graal şi maimuţa. - Da, dar băieţii mei s-au pierdut.
- Iar Dexter îi va găsi. - Şi care-i misiunea?
- Găsirea aurului, a izvorului tinereţii? - O tăbliţă magică.
Ahkmenrah o ţine în mână.
Ei bine, nu pare a fi greu să i-o iei. Pare în formă, dar e fragil.
E ca şi cum ai fura dulciurile unui fragil copil egiptean.
Nu vrem să i-o luăm, ci s-o reparăm.
Are ceva ce nu merge. E cam complicat.
Ar putea fi mai puţin complicat dacă nu ai urmări un cimpanzeu.
Nu e un cimpanzeu, e o maimuţă Capucin.
- Bufonul pare iritat. - E o caracteristică a sa.
- Dar nu e un bufon. - E adevărat ce spune?
- Tăbliţa ce-o aveţi e magică? - Da, e adevărat.
Orice lucru din jurul tău a luat viaţă prima dată în noaptea asta
datorită acestei tăbliţe.
- Inteligent. Aşadar, nu sunt adevărate. - Sunt adevărate ca fiecare dintre noi.
Da, dar noi suntem persoane adevărate, ei sunt doar obiecte.
Şi nici măcar n-o ştiu. Trebuie să fie teribil de proaste.
Poate genera confuzie la început.
Salutare, broasco! Saltă! Tu eşti adevărată!
Băieţi, cred că trebuie să trecem de-a dreptul.
N-a înţeles.
Sincer, nu văd mare lucru. Aş putea sări şi să sper la ceva mai bun.
N-avem habar de ceea ce găsim jos.
Nu ştim nici ce-i aici, sus.
E un oraş roman.
Îmi pare atât de cunoscut!
Unde-or fi?
Oraşul ăsta îmi e tare cunoscut.
Romanilor!
Văd că porţi numele unei dame pe braţul tău.
- Lendria, da. - Lendria e Guinevere a ta.
Există vreun cavaler între tine şi iubita ta?
Da, cam aşa, tata a stricat totul alaltăieri seară.
Şi ne-am oprit.
Nimeni să nu se interpună între tine şi destinul tău.
Destinul mi se pare un cuvânt cam mare. Noi lucrăm împreună la analiză matematică.
Să zicem că e vorba de priviri pe furiş, cine rezistă mai mult.
A, te înţeleg. Nu-i niciun bărbat la mijloc.
Perfect.
IEPMOP
Nu-mi zice nimic.
Cine-i bucata aia de marmură?
- Scuze, nu te înţeleg! - Pompei!
Nu pricep, amice! Ai chestia aia în faţă!
Unde naiba fug cu toţii?
Am zis ceva de rău?
Veniţi înapoi!
Foarte amuzant cum fug ei!
Scuze, suntem doar în trecere.
- E o garuda din Tibet. - O garuda?
- Salut! Îmi pare bine. - Îmi pare bine.
Poate că...
Bine, am putea trece?
Bine, bine! Ascultă, amice, noi trebuie să trecem, n-am timp.
Bine.
Ştii ceva? N-am chef de joacă. Trebuie să mergem.
Înapoi!
- Un dragon. - Nu e un dragon.
E un xiangliu, un monstruos demon şarpe cu nouă capete.
Mie mi se pare un dragon. Propun să-l ucid.
Ce? Nici vorbă! Doarme.
Ai dreptate, nu e cinstit să-l omori când doarme.
Să-l trezim şi să-l ucidem. Mă duc înainte cu băiatul.
- Nu, nu iei băiatul cu tine. - De ce nu?
Pentru că e doar un băiat.
Vine un moment în viaţa unui om când trebuie să-şi ucidă propriul demon.
Da, dar nu băiatul ăsta, clar?
Nu-i încă pregătit.
- E doar un mod de a spune. - Nu şi de unde vin eu.
El n-o să-şi ucidă demonul deocamdată.
Îl ocolim. O rezolvăm mai repede aşa, haideţi!
IEPMOP!
IEPMOP! Eşti sigur c-ai citit bine?
Pompei!
A, e Pompei!
Nu întreba ce poate face ţara pentru tine! Întreabă ce poţi face tu pentru ţara ta!
Atilla!
Fantastic! E treaz! Acum îl putem ucide!
- Tată! - Nicky!
Salvez eu băiatul!
- Ai mai mânuit sabia? - Doar în World of Warcraft!
Acum vei învăţa!
Nu trebuie să ne fie teamă, ci doar de teama însăşi.
S-a dezlănţuit!
E ultima bătălie, centurionule! E timpul să ne dăm cu sos de grătar!
- Nu, n-o face! - Ce vrea să facă?
Liber!
Ceea ce s-a-ntâmplat azi nu voi uita niciodată.
Termină! Nu mai era nevoie! S-a stins!
Chestia asta chiar că-ţi salvează viaţa.
Eşti bine?
- Eşti bine, draga mea? - Da.
- E-n regulă? - Da, mulţumesc.
Te-ai luptat ca un erou.
Într-o zi vom bea sângele dragonului din cupa învingătorului.
- Îţi promit. - Îmi convine şi-un suc, sau apă.
E o frumoasă sinergie între noi.
De azi înainte va trebui să-ţi alegi calea
şi nimeni nu te va putea împiedica.
Mai bine l-ai anunţa pe Larry că totul e-n regulă.
Întoarce-te! Larry o fi îngrijorat.
- Cum îi găsim acum? - Lawrence, mi-e teamă că...
Revin la ceară, tinereţe.
De acord, îi căutăm mai târziu. Acum trebuie să găsim Egiptul.
N-ar trebui să continuăm căutarea lui Jed şi Octavius?
Nicky are dreptate.
Un cavaler adevărat nu se sustrage datoriei.
Da, dar dacă nu salvăm imediat Egiptul, nu mai salvăm pe nimeni.
Nu se mănâncă!
Nu te mişca!
- Am ajuns. - Poate c-ar trebui să vă conduc.
Cred că ne putem descurca şi singuri de-aici.
- Sigur? - Da, suntem în regulă.
Desigur. Aşadar, prieteni...
Paznic haios al tăbliţei magice! Nu voi uita curajul tău.
- La revedere. - N-am să-ţi spun "adio".
- În schimb eu da. - Poftim?
Eu am să-ţi spun "adio". Trebuie să plec, scuze. Adio!
Mulţumesc pentru tot.
N-am mai văzut zidurile astea de multe luni.
Ahkmenrah!
Mamă!
Tată!
Bine ai venit acasă, fiul meu.
Vreau să ţi-i prezint pe prietenii mei.
Eu sunt Merenkahre, faraonul descendent din tatăl zeului soarelui.
Eu sunt Shepseheret, bijuteria strălucitoare a celor nouă regate.
- Iar eu sunt Larry. - Paznicul din Brooklyn.
- Sincer, locuiesc în Manhattan acum. - Ştiu, dar suna mai bine.
Am fi foarte onoraţi dacă aţi verifica tăbliţa.
- Nu înţelegem ce se întâmplă cu ea. - Vorbeşti cu un faraon.
Sărută-mi sceptrul.
Aşa?
- Aşa e bine? - Îmi vei arăta respect.
- Sunt descendentul lui Ra, zeul soarelui. - Înţeleg şi te respect.
- Doar că eu nu mă rog lui Ra. - Sunt singuri zei adevăraţi.
Încercăm s-avem o mentalitate mai deschisă.
De exemplu, Sacagawea e unul din spiritele strămoşilor săi.
Iar tu te rogi unui soi de zeu capră, nu-i aşa, Atilla?
- Eu sunt jumate irlandez, jumate evreu... - Serios? Ador evreii...
- Ce oameni minunaţi! - Eram foarte fericiţi.
- Cântau tot timpul. - Nu prea erau fericiţi.
- Serios? - Păi, nu. Au plecat.
Au petrecut vreo 40 de ani prin deşert mereu pe fugă.
Noi facem o cină o dată pe an şi vorbim despre asta.
Pentru noi e important. Te poţi uita la tăbliţă.
Ceva nu e în regulă.
- Îşi pierde puterea. - Şi crezi că poţi face ceva?
Ar trebui să-ţi dezvălui secretul tăbliţei.
- Promit că n-am să spun nimănui. - Nu.
- Îţi voi pupa chestia aia. - Prea târziu.
Tată, de ce insişti să ţii secretul pentru tine?
Secretul îţi va fi transmis la momentul oportun.
Dar au trecut 4.000 de ani. Acesta mi se pare momentul potrivit.
Te-ai născut la miezul nopţii.
Eu, ca faraon, am văzut atâtea minuni la care alţii doar visează.
Dar cum mi-am pus privirea asupra ta,
ai fost pentru mine cea mai preţioasă dintre toate minunile lumii.
Ştiam că nu voi putea suporta să te las.
Şi-am ordonat sacerdoţilor să creeze pentru tine un dar
cu tot ceea ce-am învăţat despre misterele lumii de dincolo,
creat în vremurile lui Consul,
zeul lunii ce călătorea noaptea...
Tăbliţa lui Ahkmenrah.
A fost proiectată tăbliţa
să-şi reînnoiască puterea în fiecare noapte până va fi udată de...
familia noastră va rămâne unită pe vecie.
A fost prea mult timp departe de lumina lui Consul.
Fiule, ce ţi se-ntâmplă?
Avem nevoie de clarul lunii, sau în zori vom pieri cu toţii.
Grăbeşte-te! Dacă tăbliţa moare nimic n-o va mai aduce la viaţă!
- Ce faci? - Tăbliţa, acum!
Stai! Totul se va termina, bine?
Dacă nu stă sub clarul lunii, totul va lua sfârşit.
Regele Arthur a pierdut ani în căutarea Sfântului Graal.
- Şi când te gândeşti că era asta. - Dă-mi-o înapoi, nu ştii ce faci.
Misiunea mea s-a-ncheiat. La noapte voi călări către Camelot.
Păstreaz-o, dar expune-o clarului de lună şi învârte de placa centrală.
Scuze, nu e prima mea misiune.
Şi oricum, Erich era mai amuzant ca tine!
- Cheamă-i pe ceilalţi! - Bine.
Nu trebuie să iasă din muzeu!
Încetişor, grăbitule!
Nu ştiu cine eşti, dar, la naiba, tableta e la tine şi nu ştiu de ce!
Hei, unde fugi? Întoarce-te! Nu se termină aici!
Aş blestema ziua aia în care ţi-ai bătut joc de sabia aia
cu ochii ăia albaştri!
Are-un ochi negru şi-unu albastru!
Cine de sabie fuge de puşcă piere.
Lawrence, problemele cresc. Şi asta s-a transformat în ceară.
Şi eu pot s-o zic pe-a mea.
Aminteşte-ţi că din cenuşă ai venit, în cenuşă te vei întoarce.
- E acolo jos! - Adică sus! Haide!
Am prins-o!
Lasă-mi tăbliţa acum. Încep să-mi pierd răbdarea, dă-mi-o!
- Lasă-mă, Lawrence! - Nu, Teddy, nu!
Teddy!
Aşa.
E-a mea!
- Teddy. - Nu credeam că merge.
- Larry! - Băieţi, cum sunteţi?
- Suntem întregi, uriaşule! - Octavius, cred că asta e a ta.
- Mulţumesc. - Nu înţeleg un lucru.
De ce Lancelot îşi păstrează forţele, iar nouă ne slăbesc?
În prima noapte, Iluminati sunt mai puternici,
dar dacă noi nu reuşim, şi el va muri în zori.
Trebuie neapărat să lăsăm postul.
Voi vă-ntoarceţi în Egipt, să nu treacă pe-acolo.
- De acord. - Nicky, ia-l pe Atilla,
- Bine! - Tu ocupă-te de intrarea din spate.
- Bine. - Eu mă ocup de cea principală.
- Tu, am simţit că nu eşti în regulă. - Nu l-ai văzut?
- Să văd, ce? - Cavalerul tocmai a trecut pe-aici!
Nu încerca să mă distragi cu fanteziile tale magice!
- Ţi-am găsit geamănul tău în depozit. - Nu-i fratele meu geamăn.
L-am prins şi ce crezi că mi-a spus?
Gura!
Închide pliscul! Vrei un ciocan? Fugi, dar dacă ieşi pe poartă
îţi jur că pletosul ăsta va plăti scump!
Exact! Mesaj primit!
La naiba!
Laa, dacă vezi că fac ceva prostesc, nu mă imita, bine?
În practică, asta-i spun mereu lui Nicky doar că el nu înţelege, ştii?
E deştept, dar vreau să aibă oportunităţile pe care nu le-am avut eu.
Mai întâi licenţa...
Laa! Termină! Gata!
În regulă, doar...
- Bună! - Ce?
Eu sunt Nicky, el e Dexter, iar el e Atilla.
O, da, încântată! Iar eu vă prezint ciocanul!
Îmi cer mii de scuze, dar e ceva prea ciudat,
prea greu de digerat. Încă o dată mii de scuze!
N-o să scăpaţi atât de uşor! Fac imediat mental identikit-ul vostru!
... asiatic grăsan, maimuţă sălbatică.
O fi vreo problemă cu figura paternă, nu?
Are părinţii divorţaţi, de aceea o fi având vreun ceva cu mine.
Probabil vreun complex că locuieşte pe-aici pe colo.
Îl înţeleg, n-am prea fost prezent.
Probabil îmi proiectez sentimentul de vinovăţie
şi mă iau de el fără să-mi dau seama.
Ce este?
Uşa. Capul.
Bine, eu...
Deschide capul...
Deschide mintea! Da, aşa-i! Asta-i provocarea.
Totul e contextual. Continui să-l privesc
prin prisma educaţiei dată de ai mei. În realitate, e diferit.
Avem acelaşi ADN, dar e mult mai evaluat de cum eram eu.
Nu trebuie să-mi las ego-ul
să-l împiedice să facă greşelile ce trebuie făcute
pentru a deveni ceea ce trebuie.
Deschide uşa cu capul! Da!
Bravo! Să mergem!
- Sunteţi bine? - Da, Lawrence!
Atilla cu fiul tău au închis-o pe paznică, dar nu ştiu cât va ţine!
Trebuie să-l găsim pe Lancelot, dar careva trebuie s-o ţină închis.
- Da, Laa, ştii ce trebuie să faci? - Nemişcat.
Fă în aşa fel ca ea să stea înţepenită aici.
Bine, fugi!
Nu-mi mai mişc braţele. Suntem deja o povară pentru tine.
Forţa, musculosule! Ce este? Eşti bine?
Bine, ai ceva la ochi, dar...
Nu ştiu, e puţin cam... strâmb.
Încearcă să te relaxezi, bine?
Atilla!
- Atilla nu are atacuri de panică! - Nu panică.
- Tu tâlhăreşti! - Tâlhăresc!
- Tu jefuieşti! - Jefuiesc!
- Ţie nu ţi-e teamă, bine? - De acord.
Sunt opt milioane de oameni în oraşul ăsta, ar putea fi oriunde.
Îl vom găsi. Trebuie.
Sosesc, sufletul meu.
Nu se poate!
A trecut pe-aici. Călătorea cu 4 leghe pe oră.
O, nu!
Să nu fugiţi niciodată din calea unei pisicuţe.
Aprinde lanterna, pisicuţele vor să se joace!
Frumos joc.
Lancelot pe unde-o fi?
E musical camera la palat.
Haideţi!
Mai bine m-ai lăsa să ies, primitivule!
Ce ai de mă fixezi?
N-ai mai văzut o femeie fascinantă, senzuală, frumoasă
care ar putea fi foarte bine un top model?
Ştiu unde baţi, dar cu mine nu-ţi merge.
Nu-ţi merge.
Sau poate că merge.
În ce hal a ajuns Camelot!
- În sfârşit, Guinevere! - Bună.
- Te pot ajuta cu ceva? - Eu sunt! Lancelot!
- Mi-am îndeplinit misiunea. - Scuzaţi, nu sunt adevărat Guinevere.
Sunt Alice Eve, sunt o actriţă, probabil ai făcut confuzie.
Vocea ta e ca muzica, dar nu ştiu despre ce vorbeşti.
Hei, amice!
Spune că nu e regina Guinevere pentru că noi suntem actori.
- Actori? - Da.
- Ai înţeles? - Dă-mi coroana.
A, da, scuze, desigur. Hugh Jackman.
Hugh Jackman! Ce nume ridicol! Nu înseamnă nimic.
- Doar un laş şi-ar ascunde identitatea. - Nu, e Hugh Jackman.
Dimpotrivă, am adus tezaurul pe care-l căutai,
dar pe care nu l-ai găsit niciodată.
- Cheia vieţii eterne. - Bine.
Costumul e frumos, entuziasmul la fel, dar trebuie să cobori de pe scenă.
Sir Lancelot, doamnelor şi dlor.
Nu meriţi nici coroana, nici regina!
Pregăteşte-te sa simţi răceala sabiei mele, Hugh Jackman!
Vezi, asta-i doar o fantezie.
- Aia nu-i adevărată. - Nimic nu-i adevărat.
- Nu-i adevărat? - Aşa e.
E o foarte frumos, dar nu-i adevărat.
Nu e adevărat.
Nu-i adevărat?
Ştii cât am visat la Camelot? Şi pentru ce?
Pentru nimic!
- Nimic! - Staţi calm! Luaţi loc!
Ce este?
Suntem făcuţi aşa cum ne-au făcut.
De ce nu faci o poză, aşa vă veţi uita mai bine.
Am încercat să fiu amabil, acum termină!
- Ieşi imediat de pe scenă! - Nu mă sperii, Hugh Jackman!
Ar fi mai bine să nu mă enervezi, că altfel te fac bucăţi.
Şterge-o de-aici!
Ce-i asta?
- Ce faci? - Provoacă frică...
- Îţi vine mai bine cu... - Aşa e.
Lancelot!
Scuzaţi!
- Dle, aia nu e ieşirea! - A, da, cum să nu?
Veniţi sus şi voi! Minunat! Frumoase costume!
- Scuzaţi, e cel mai tare, serios! - Mulţumesc mult.
Da, a fost grozav!
- Hei, dă-mi tableta! - Nu te apropia!
Înapoi!
- Ce este? - Nimic, doar că nasul tău...
- Ce este? - Nasul începe să cadă.
Se topeşte de la foc.
- În regulă. - E foarte grav?
- Desigur, bine nu e! - Dar eu sunt Lancelot!
Lancelot n-a mai existat! E o legendă! Tu nu exişti! Tu...
- Nu înţeleg! - Ştiu, e dificil, dar dă-mi tableta.
Şi după aceea ce faci? Ne-ntoarcem la muzeu?
Ca să stăm nemişcaţi în faţa copiilor ce se uită fix la noi?
- Şi învaţă. - Şi sunt inspiraţi să facă lucruri măreţe.
Sunt destine şi mai puţin nobile, dragul meu.
Nu şi pentru mine.
Dacă nu există Camelot şi nicio Guinevere.
Dacă nu există un Lancelot, atunci sunt un nimic.
Sunt o chestie din ceară tristă şi prost făcută.
- Şi nu te mai uita la nasul meu! - Nu mă uitam la nas.
Crezi că nu te-am văzut? Mă fixai!
- Nu-l fixam. - Da, da, nu te uita la el!
- E greu să nu te uiţi. - Da, aşa-i.
- Nu te uita! - Mă uitam în ochii tăi.
- Maimuţă, termină! - Îmi dai tableta, te rog.
- Dacă mi-o dai, promit să nu... - Nu te uita la nasul meu.
Dă-mi tăbliţa!
- Dă-mi tăbliţa. - Cât de greu o fi
- să nu te uiţi la nasul meu? - Da, mă uit la nasul tău.
- Nu pot să n-o fac. - Atunci uită-te la cer.
E dezgustător.
Nimeni nu se va mai uita şi nu va mai vorbi de nasul meu de-acum!
Scuzaţi-mă! Despre ce era vorba?
- Lawrence! - Teddy!
- Nu mai e timp. - Ascultă-mă!
Trebuie să aliniezi piesele. Dă-mi tăbliţa sau vor muri toţi.
- Şi tu cu ei. - Într-o lume fără Camelot
nu merită să trăieşti.
Tată!
Dexter, ce-i cu tine?
Eşti bine?
Hei, micuţule, eşti bine? Uită-te la mine.
Vrei să-mi dai una? Hai, fă-o!
Dexter!
Dexter! O, nu, nu!
- Dexter, te rog! - Tată, s-a dus.
Acum îţi dau mâna.
Acum înţeleg.
Maimuţa era misiunea. N-a fost pentru tăbliţă.
Era pentru a-i salva pe ei.
Iartă-mă, eu am fost bufonul.
- Ne-am întors, omule! - Lawrence!
Bine ai revenit, campionule!
Uite-l aici pe prietenul nostru!
- Ne-am revenit, băieţi! - Poţi s-o mai spui o dată!
Mulţumesc.
Cum arăt?
Ca Sir Lancelot.
Bravo, fiule.
Mulţumesc că mi-ai adus fiul înapoi.
Are un efect ciudat...
să-ţi vezi copilul devenind un bărbat.
Da, e ciudat.
Într-o zi îl vezi călărind un dinozaur în Central Park şi-a doua zi e dj la Ibiza.
Mi-ai servit familia.
Îţi vom construi un mare mormânt şi te vom îngropa cu bogăţii.
Voi avea grijă ca măruntaiele tale să se odihnească pline cu bijuterii.
Eşti amabil.
Atunci suntem de acord. Lawrence, pot să-ţi spun ceva?
Sigur.
Noi am vorbit.
Mormântul lui Ahkmenrah şi a familiei sale trebuie să rămână aici.
Şi tăbliţa trebuie să rămână aici, tinere.
- Ăsta-i locul ei, uriaşule. - Da, dar...
- Ar însemna să rămâneţi şi voi. - Noi aparţinem New York-ului.
Are dreptate...
Da, dar dacă plecaţi,
nu vă veţi mai întoarce la viaţă după noaptea asta.
Suntem piese de muzeu. Asta suntem.
Lumea vede să ne vadă. Poate mai învaţă ceva.
- Asta-i viaţa, prietene. - Dar eu nu. Trebuie să am grijă de voi.
Şi-o faci.
E totul în regulă, Lawrence, noi suntem pregătiţi.
Dar eu nu sunt.
Lasă-ne să plecăm, fiule.
Bine.
Mulţumesc că mi-ai redat familia, Larry...
paznicul din Brooklyn.
Tată, dacă ne grăbim, prindem un avion şi ajungem acasă când sunt încă treji,
- înainte să răsară soarele. - Bine.
Ne întoarcem acasă.
E totul în regulă, Larry. Am ajuns la un soi de înţelegere.
- Chiar aşa? - Trixy, culcat!
- Măi să fie, foarte bine! Bravo, Lancy! - Mersi.
Trixy, fii cuminte.
Termină!
El nu mă ascultă niciodată, în timp ce tu...
pari a mă lua în serios.
E ca şi cum inimile noastre ar fi perfect sincronizate.
- Simte şi tu ceea ce... - Bună.
Scuzaţi că vă întrerup.
Laa, băieţii ne aşteaptă. Să mergem.
Ce? Nu! Stai!
Ştiu că pare absurd,
dar ştiu că am putea trăi împreună în Anglia.
Laa!
Bine.
Frumoasă!
N-am să te uit niciodată.
Eşti bărbatul cel mai dur pe care l-am întâlnit vreodată.
- Să nu-ţi scoţi panglicile niciodată. - Laa, să mergem.
Nu voi zice nimic, dacă nu vrei.
Ştiu că urăşti meseria asta, dar...
de mâine seară va fi cel mai frumos din lume.
Regulament.
- E cam linişte pe-aici. - Fără tăbliţa magică...
- Ştiţi ce-mi voi aminti despre voi? - Ce anume?
Că sunteţi măreţi.
Vino-ncoace!
Vino! Îmbrăţişează-mă!
Al meu...
prieten.
Nu vorbeşti doar una.
Bine.
Ascultă...
La Londra, pe acoperiş, când...
Când tu erai să...
Da.
Voiam să ştii că mi-am schimbat punctul de vedere,
şi ştiu că între noi este...
o ciudată dinamică, o tensiune, cu bune şi rele...
În fine, ne jucăm, nu? Prin rolurile pe care ni le asumăm...
Dar de ce trebuie să fie aşa?
Simt că a fost mereu un mare respect între noi.
Oricum, îmi vei lipsi şi tu.
Bine, dă-i înainte. Ultima palmă.
Da, şi mie mi s-a părut un sărut cam lung.
E mai bine aşa.
Mulţumesc.
Cine-ar mai fi spus?
Eu sunt din ceară, ea din poliuretan.
Dar dacă ai şti cum funcţiona!
- Cred că e timpul. - Aşa e.
Şi ştiu că tânărul Nicky va face lucruri măreţe.
Da, şi...
e pregătit să înfrunte lumea de unul singur.
Atunci ţi-ai îndeplinit misiunea.
Ţi-ai îndeplinit misiunea.
E timpul pentru următoarea ta aventură.
- Habar n-am ce voi face mâine. - Mare provocare.
- La revedere, Teddy. - Adio, Lawrence.
Ţi-am făcut-o!
Zâmbeşte, prietene. Răsare soarele.
- Salut! - Salut!
- E-n regulă? - Da.
Bun.
Aşadar, cu Ibiza?
Chestia cu dj-ul, tată, nu ştiu dacă e pentru mine.
Ştiu doar că o voi face, apoi, probabil, mă duc la colegiu.
Mă organizez, ştii?
Pare a fi un plan.
- Trebuie să mă-ntorc la mama. - Bine.
- Te iubesc. - Şi eu.
- N-am să te mai las. - Bine.
Pe curând.
3 ANI MAI TÂRZIU
Trei ani fără Larry Daley. A luat vina asupra lui.
Mi-a redat locul de muncă.
Am auzit că reînceput să studieze, s-a licenţiat şi-a devenit profesor.
Îmi face o mare plăcere.
Când a auzit de expoziţia asta, Larry a insistat să vă aduc personal asta.
Faimoasa şi presupusa tabletă magică ce străluceşte.
Larry Daley şi poveştile lui fantastice.
Larry mi-a spus că pot avea încredere în dvs.
Ce vreţi să spuneţi?
- Sunt informaţii strict secrete. - Ce faceţi?
- Clipesc. - Îmi faceţi cu ochiul.
- Nu, clipesc şi deschid ochii. - Atunci îmi faceţi cu ochiul.
Nu contează, pentru că acum ar fi mai bine să fiţi gata.
Pentru ce?
Pentru asta!
Străluceşte cu adevărat.
Haideţi.
Scuze.
- Nu te mişca! - Nu plec nicăieri!
- Stai! - Nu plec nicăieri!
traducerea şi adaptarea după sonor dani67
traducere după dublajul în limba italiană
COLECTIA **FARCAS IOAN** 1956