Amanda!
Amanda, dă ăla mai încet!
Danny, încă te joci? Trebuie să mergem, scumpule!
Trebuie să ne mişcăm! A venit sora ta să te ajute cu ceva?
Scumpule, tatăI tău o să vină în cinci minute. Haide, îmbracă-te!
Amanda!
- Nu pot să-mi aud gândurile aici! - Ce?
Cum vrei să te ajut să fii gata până vine tatăI tău,
dacă tu nu vrei să faci nimic?
Poţi s-o faci, mamă. Am încredere în tine.
Trebuie să prind feribotul şi am doar două mâini.
- Numără-le: Una, două. - Ştie şi să numere!
Ajunge, isteaţo!
Ce e ăla de pe burta ta? Du-te şi şterge-I!
Astea sunt curate?
Nu pot să-I şterg, pentru că e un tatuaj adevărat.
Ce?!
Ţi-ai făcut un tatuaj fără să-mi ceri voie?
- Stai să vadă tata! - Gura, eşti un idiot!
- Ba tu eşti! - Vă rog!
- Ba tu! - Afară!
- leşi afară din camera mea! - Proasto!
** NOPŢI ÎN RODANTHE **
Nu vreau să merg cu tata.
lubitule...
E Orlando, Dan! Sunt atâtea de făcut acolo, o să fie grozav!
Ba n-o să fie.
Bine, n-o să fie. Dar o să vorbim în fiecare zi.
- Bine. - Eşti foarte curajos!
Amanda, a venit tatăI tău! Ar fi bine să-ţi acoperi chestia aia
dacă nu vrei să ai de-a face cu el tot weekendul.
- Arăţi obosită. - Da, sunt sigură...
- Cine vrea să se distreze? - Tati!
Du-te!
Ce faci? Vino şi îmbrăţişează-mă!
Ade...
Jack...
- Medicamentul lui Danny e în rucsac. - Ştiu, îI ia în fiecare seară.
- Ea are o lucrare până luni. - Despre Magellan.
Am vorbit cu ea. Nu-ţi face griji. Ade, o să fie totul bine.
Nu ştiu ce faci tu, dar eu trebuie să plec. N-ar trebui să pleci şi tu?
- Ade, stai jos. - Trebuie să prind un feribot.
Doar un minut, te rog.
Da?
Vreau să mă întorc acasă.
Ce?!
Nu ştiu cum am putut fi atât de prost. Nu spune nimic încă.
- Ştiu, orice şansă de a mă ierta... - Să te iert?
- ... a dispărut de mult. Dar... - Dar ce?
Tot ce vreau e o şansă. Nu spun că o merit.
- Spun doar că o să mă străduiesc. - Jack, nu pot. Te rog!
O să mă străduiesc din greu! Adrienne, te iubesc!
Te iubesc atât de mult! Ştiu ce am pierdut,
şi o să fac tot ce îmi stă în puţinţă ca să câştig asta înapoi.
Jack, nu poţi să vii şi să-mi faci asta, din senin!
De ce, pentru că nu a mers relaţia cu femeia aia?
Vreau să fim împreună!
Ştii asta. Tot ce trebuie să faci e să te gândeşti la copii.
- Hai, vino la Orlando cu noi! - Ce?!
O să-i punem pe copii să se joace şi o să avem timp destul pentru noi.
- E tot ce ne trebuie. - Jack, nu pot!
I- am spus lui Jean că o ajut şi asta am să fac!
- Mă duc să fac ce am promis! - Bine.
Vorbim când mă întorc?
Da, bine. Vorbim când te întorci.
Jack, vorbim atunci.
Copii...
Dr. Flanner, credeam că aţi plecat.
Nu, eu... Spune-le că sper să fie fericiţi aici.
Ţii minte unde ţin prosoapele şi cearşafurile suplimentare?
Ştiu unde sunt toate. O să mă descurc.
Şi că trebuie să aştepţi să se încăIzească apa?
Mi-ai spus de două ori.
Am un generator de rezervă, în caz că e furtună puternică şi cade curentul.
Dar n-a fost niciodată pornit, aşa că nu garantez că funcţionează.
Dacă se blochează, loveşte-I tare!
E valabil pentru majoritatea lucrurilor de pe aici.
Jack vrea să se întoarcă.
Nu mi-aş face prea mari griji din cauza furtunii.
Meteorologii zic mereu chestii din astea.
Jane, ce crezi?
Că n-o să spun nimic, pentru că, dacă zic ceva,
iar tu spui că îI primeşti înapoi...
ÎI primeşti înapoi?
Nu ştiu.
Scândurile pentru obloane sunt sub verandă. Te prinzi tu cum se pun.
O să mă prind eu de toate.
Dacă dau avertizare, pleacă de aici.
Dar casa asta a trecut prin atâtea uragane,
încât nici nu-mi fac griji. N- o să păţească nimic.
Ce s-a întâmplat?
Jack s-a săturat de fufa aia cu care te înşela,
prietena ta cea mai bună?
Nu era prietena mea. Foloseam aceeaşi maşină.
- Tu eşti prietena mea cea mai bună. - Nu mă aburi!
Copiii vor ca lucrurile să revină la normal, ştii?
O faci pentru copii? Asta îmi aduce aminte...
Când o trimiţi la mine pe dra Amanda,
să-i scot gărgăunii din cap şi s-o trimit acasă cum trebuie?
Tare aş vrea să faci asta!
Unde era omul ăsta?
Unde era Jack când a murit tatăI tău?
Care s-a purtat atât de frumos şi cu el.
Mă rog...
Când sosesc oaspeţii?
Oaspetele. E unul singur. În seara asta.
Mă gândeam să închid, dar când sună cineva din Raleigh
şi se oferă să plătească dublu în extrasezon...
Cum spunea bunica mea: "Fii recunoscătoare şi fă-o!"
Asta trebuie să faci şi tu când vine vorba de reptila aia de Jack.
Trebuia să te măriţi cu hipiotul ăla cu fund marfă, din facultate.
La dracu', eu trebuia să mă mărit cu el!
- Te iubesc! - Ai grijă!
Distrează-te şi pentru mine!
Şi tu să te distrezi.
E cineva aici?
E cineva?
Dvs trebuie să fiţi dl Flanner.
Da, eu sunt.
S- a înteţit vântul...
Să vă înregistrez.
Probabil că aţi luat feribotul de 3:30. Aţi ajuns mai devreme.
Da, aşa e.
- Patru nopţi, plecaţi marţi. - Destul de devreme.
- Trebuie să prind un avion. - Semnaţi aici, vă rog.
Poate că aţi auzit că o să fie vreme proastă.
La radio au spus că sunt şanse 50%.
Da, am auzit ceva despre asta. Nu contează.
Oamenii vin chiar şi iarna, pentru plajă.
Nu contează.
Treceţi aici adresa dvs, vă rog. Jean cere mereu adresa.
Credeam că tu eşti Jean.
E o veche prietenă. A trebuit să plece la Miami şi îi ţin locul.
O să las liber la adresă, dacă nu e nicio problemă.
Bine.
- Scuze. - E în regulă.
Se numeşte Camera Albastră.
Apa caldă... s-ar putea să fie nevoie să aştepţi puţin până vine.
Dacă ai nevoie de pături, prosoape, orice, cere-mi.
În fond, eşti singurul nostru oaspete.
Dacă ai noroc, o să vezi cai săIbatici.
Sunt poneii săIbatici, descendenţii cailor care au naufragiat aici
acum sute de ani şi care au înotat mulţi kilometri până la mal.
Cina e la ora 8.
Sau 7, 7:30, dacă preferi. La orice oră vrei, pentru că eşti...
Sunt singurul oaspete. La 7:30 e perfect.
Da.
Mai ai nevoie de ceva?
Nu, am tot ce îmi trebuie. Mulţumesc.
Jean...
Nu ştiu şi nu-mi pasă! Vreau să fie acolo!
Vreau ca echipamentul să fie acolo când ajung!
Ascultaţi WROH, în Rodanthe, unde muzica de ieri trăieşte astăzi.
Sau poate preferi alb?
Nu, roşu e foarte bun.
Aduc imediat salata.
Dinah Washington. E minunată!
- E ceva în neregulă cu masa ta? - Nu, nimic.
Dar nu vreau să mănânc singur.
Bine.
- Poftim salata. - Mulţumesc.
- Mi-e foame. - E aerul, probabil.
- Ce e cu el? - Te face să-ţi fie foame.
Vin aici de ani buni cu soţul meu Jack şi cu copiii.
Doar cu copiii, în ultimul timp.
Nici eu nu ajungeam acasă la timp pentru cină.
Jack ajungea la timp.
- Când era acasă... - Mulţumesc.
S- ar putea să ne împăcăm.
Îmi cer scuze... E ciudat să nu ştii dacă eşti căsătorită sau nu.
E în regulă. Eu nu ştiu unde locuiesc.
N- ai venit aici pentru plajă.
Nu, am venit aici ca să vorbesc cu cineva.
- Mai vrei vin? - Da, sigur.
- Tu nu bei? - Nu.
De ce nu?
Dacă nu eşti Jean, cine eşti?
Îmi pare rău. Sunt Adrienne Willis.
- Adrienne... - Adrienne... Taylor.
Eram Adrienne Taylor şi...
Adrienne...
Tu ai copii?
Da. Da, am un băiat.
- E doctor. - Serios?
Înseamnă că ai făcut ceva bine.
Nu eu, soţia mea.
Fosta mea soţie.
Nu pot să-mi asum meritele.
E excelent, mulţumesc.
- Ce se vede? - Lumina aia?
- Da. - Se cheamă Lumina lui Teach.
Căpitanul Teach, piratul, a jurat că îi va arde în veci pe inamicii săi.
Lumina aia se spune că ar reprezenta trupurile lor arzând.
Nu e considerat un semn bun.
Mulţumesc că m-ai avertizat.
E o poveste a locului pe care mi-o spunea tata.
Adora să spună poveşti!
Şi iubea foarte mult arta.
Datorită lui m-am dus la şcoala de arte.
- Eşti artistă? - Am fost cândva.
Da...
A murit acum câteva luni.
Îmi pare rău.
A fost un an de coşmar.
TatăI meu a murit, soţul meu...
lar fata mea a hotărât să mă urască.
Nu ştiu de ce am crezut că lucrurile vor deveni mai uşoare.
Cu toţii am crezut asta.
Cred că o să mă duc în camera mea.
- Eu mă duc să mă plimb. - Bine.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Danny e treaz? I-am spus că o să vorbim în fiecare seară.
Nu-I trezi. A folosit inhalatorul înainte de culcare?
Jack, ţi-am spus!
Trebuie să-I trezeşti şi să-i dai medicamentul.
Da, m-am gândit. Bineînţeles că m-am gândit.
Nu sunt pregătită să vorbim despre asta.
Te rog, hai să purtăm discuţia asta când mă întorc, aşa cum am vorbit.
Pot să-i spun "noapte bună" Amandei?
Bine, stai puţin...
Ade, a adormit la televizor, cu căştile la urechi.
Serios? Spune-i drei Amanda
că ştiu că nu doarme şi că o iubesc foarte mult.
Ade, te iubesc!
Te iubesc!
Hai să ne spunem "noapte bună", bine?
Noapte bună!
Tată! Ce s-a întâmplat? Te simţi bine?
Suntem doctori, nu putem controla mereu totul.
Te-am întrebat dacă te simţi bine.
E ultima mea operaţie. Nu am timp pentru asta.
Ai grijă de tine.
Jen, eu...
Eu şi mama ta ne facem griji pentru tine.
Vrem doar că ştim că eşti în siguranţă.
De când?
De când sunteţi "eu şi mama ta"? De când sunteţi "noi"?
- Nu pentru asta am venit, Mark. - De ce naiba ai venit?
Mark!
- Probleme cu anestezia? - Nu.
- Niciuna? Eşti sigură? - Da.
- Tot Miles Davis, dr. Flanner? - Astăzi vreau Bach. Bach!
- Încarcă! - Vorbeşte cu mine! Haide!
...cinci, şase, şapte, opt, nouă...
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa!
Cafeaua e gata. Vrei să-ţi pregătesc micul dejun?
Poate mai târziu. Trebuie să mă duc în oraş.
- Cauţi pe cineva? - Da.
- Aici stă Robert Torrelson? - Da, e tatăI meu. Eşti de la bancă?
Nu, sunt Paul Flanner. E acasă?
De ce dracului ai venit aici?
TatăI tău mi-a trimis o scrisoare, spunea că vrea să vorbim.
- Urcă-te în maşină şi cară-te! - Ţi-am spus, el mi-a scris...
lar eu ţi-am zis să pleci. Nimeni de aici nu are ce vorbi cu tine.
Ce credeai? Că e de ajuns să vii şi să scapi cu vorba?
Pleacă!
- Stau la han. Poţi să-i spui asta. - Nu-ţi spun încă o dată!
Anunţă-I.
Nenorocitul!
- Ce s-a întâmplat? - Unde duci astea?
La capul scărilor. Sunt pentru ferestre.
- Mă descurc. - Le iau eu.
- Eşti sigur? - Da.
La naiba!
E în regulă.
Lasă-mă pe mine. Am mănuşi.
- Pot să... - Lasă-mă pe mine!
Bine.
Ar trebui să mă duc în oraş să iau nişte provizii.
O zi bună!
- Adrienne! - Dot!
- Adrienne Willis. - Ce faci?
Îmi pierd minţile!
Toată lumea îşi face provizii în caz că începe furtuna.
Fiţi pregătiţi, o să fie una puternică!
Spun că vine şi nu vine. Spun că nu vine şi vine.
Nu te-am mai văzut aici la vremea asta.
Îi ţin locul lui Jean.
Nu-mi spune că încă aveţi oaspeţi la han!
- Aveţi grijă, o să vină! - Ştiu exact câte beri am acolo!
Dot, ştii ceva de familia Torrelson?
Au rămas doar Robert şi fiul lui, Charlie.
Ştii ce a păţit săraca Jill?
Am auzit ceva.
Şi-au economisit toţi banii pentru un doctor faimos din Raleigh.
I- am spus să n-o facă, am avertizat-o.
Dumnezeu s-o odihnească! Vrei nişte lumânări?
Vreau să plec de aici. Cât pot de repede.
Sună-mă înapoi!
- Pleci mai devreme? - Da, încerc. Aşa vreau.
Îmi pare rău că am fost puţin cam agitat mai devreme.
Are vreo legătură cu familia Torrelson?
- Îmi pare rău, e un oraş mic. - Ce anume ai auzit?
- Nu-mi datorezi nicio explicaţie. - Aşa e. Ce ai auzit?
Vrei să auzi adevaărul?
Dna Torrelson a venit la mine cu un hemangiom.
Un chist pe obrazul stâng. Benign, dar considerabil.
Era urât, atâta tot. Dar nu reprezenta un pericol.
Scosesem sute de astfel de chisturi unele mult mai rele.
Niciodată n-a mers nimic prost.
A murit pe masa de operaţie.
Soţul ei m-a dat în judecată pentru moarte din neglijenţă.
Apoi mi-a trimis o scrisoare şi mi-a zis că vrea să vorbim.
M- am gândit: "Sigur, stăm de vorbă şi lămurim totul. "
Când am ajuns la el acasă, fiul lui nici măcar nu m-a lăsat să-I văd!
Mi-a lovit maşina!
Cred că a fost foarte dureros.
Era nervos.
La tine mă refeream.
Să fii considerat responsabil pentru moartea unei mame.
Dacă te deranjează prezenţa mea, pot să plec.
Voiam să fac un somon la grătar pentru cină.
Sună bine.
Jean, nu-ţi face atâtea griji.
Am cumpărat din oraş ce n-am găsit la han.
O să ne descurcăm de minune.
"Voi"?
Nu începe! N-am vrut să spun nimic cu asta, bine?
Eu şi dr. Flanner.
E doctor?
Ascultă-mă, n-am de gând să vorbesc cu tine despre asta.
Ştim că e bogat. Dar şi arată bine?
Nu port discuţia asta cu tine.
Atât de bine?
N- am spus asta. Ştii că n-am spus asta.
Haide, spune-mi că ţi-e bine în casa străbunicii mele!
Aşa e, nu? Dacă aşa e, poţi să-mi spui.
N- ar trebui să ai ceva important de făcut,
să te întâIneşti cu oameni ăia, să le arăţi ce ai făcut?
Mă întâInesc şi le arăt.
Biroul e închis acum, nu?
Acum avem alte treburi.
Dau tot ce am mai bun în mine...
Doamne!
Ea e dra Amanda.
Înainte şi după.
Înţelegi ce vreau să spun, nu?
S- a schimbat cu totul.
Spune tot ce crede şi simte.
Seamănă cu tatăI ei. În privinţa ei nu ai niciun fel de dubii.
Dar o admir pentru sinceritatea ei.
Nu cred că admiră mare lucru la mine, în ultimul timp.
Dar e în regulă. lar el e Danny.
- Are vreo nouă ani, nu? - Zece.
E mereu în lumea lui.
Cred că, atunci când va fi mare, o să fie scriitor sau filosof...
Cred că o să iasă ceva special din singurătatea asta a lui.
Te luminezi toată când vorbeşti despre el. Despre amândoi.
Am văzut o fotografie cu tine şi cu un băieţel.
- Trebuie să fie fiul tău? - Mark.
Are 28 de ani acum. Îţi vine să crezi? Doamne!
- Da, e... - Doctor, ca tatăI lui.
Nu cred că el ar vedea lucrurile aşa, dar... Da, e doctor.
Conduce o clinică în Ecuador, în vârful munţilor.
Cred că face ceva foarte important acolo.
Înclin să cred că se ascunde acolo. De mine, probabil.
Termină!
Când aţi vorbit ultima oară?
A trecut aproape un an.
Da.
Îmi pare rău, dar nu pot să-mi imaginez asta.
Amanda mă scoate din minţi, dar să nu vorbesc cu ea un an...
Era acolo când a murit femeia aceea.
lar eu am trimis-o pe asistentă să-I anunţe pe soţul ei,
ceea ce nu a fost cel mai inteligent lucru.
Dar avusesem deja patru operaţii în dimineaţa aceea,
şi pacientul pentru următoarea era deja pregătit.
Mi-am zis că, şi dacă mă duc să vorbesc cu el,
asta nu o să-i aducă soţia înapoi.
Mark n-a fost de acord.
Sunt sigur că a considerat că e doar o altă decizie greşită a mea.
Doctor rău. Tată rău. Rău, rău, rău...
După o lună era deja plecat.
Am făcut presiuni la o companie farmaceutică
să le trimită medicamente şi echipamente medicale.
Mă duc acolo pentru două săptămâni. O să-I aduc înapoi.
Cred că are ceva vinul ăsta... Vorbesc întruna, nu mă mai opresc!
- Îmi pare rău... - Termină!
Aş vrea să vii cu mine.
Bine.
Unde mă duci?
Străbunica lui Jean s-a mutat aici imediat după Războiul Civil.
Eşti înconjurat de zeităţile despre care i-a povestit lui Jean.
Asta e Yemaja.
- Asta eşti tu, nu-i aşa? - Aveam 20 şi ceva de ani.
- Zeul Tunetului. - Nu e prea fericit în seara asta.
Acolo e Amanda. Cu Jean.
- Jean e naşa ei. - E adorabilă!
E drăguţă...
- Eu am făcut asta. - Asta?
- Da. - Tu ai făcut-o?! Fugi de-aici!
Acum mulţi ani, din lemne plutitoare.
E un lucru pe care I-am învăţat de la localnice.
Le folosesc pentru lucruri speciale,
pe care le iubesc şi vor să le ţină în siguranţă.
Cu cât e mai îndoit şi mai rupt lemnul, cu atât mai bine.
Dacă reuşeşti să faci un obiect frumos din aşa ceva,
e cu atât mai valoros.
Ce ţii în cutia ta?
Lucruri despre copiii mei.
Jean...
Şi amintirile despre tatăI meu.
Pe tine cine te ţine în siguranţă?
Te îndrăgosteşti de cineva şi întemeiezi o familie
şi devii... ceea ce crezi că ar trebui să fii.
Te schimbi şi renunţi la unele lucruri.
Apoi, te uiţi la ce ţi-a mai rămas şi îţi doreşti să...
Te gândeşti că, poate, n- ar fi trebuit să faci asta.
N- o face.
Nu mai face asta.
Îmi pare rău, am uitat că e...
E Amanda.
Bună, draga mea!
Ştiam că o să te simţi bine. E minunat, draga mea.
Mă uit acum la o poză cu tine de când erai mică.
Ce face Danny?
Minunat!
Da, mă gândesc la ce mi-a spus tatăI tău.
Da, mă gândesc, asta am spus.
Amanda... Amanda, ascultă-mă, draga mea.
E un lucru pe care trebuie să-I hotărâm eu şi tatăI tău.
E complicat, scumpo... Trebuie să vorbim despre asta.
Nu e nimic de vorbit, bine?
Tata spune că te iubeşte şi vrea să se întoarcă acasă. Ai promis.
- Am promis? Ce ţi-a spus? - Ai zis că o să-i dai o şansă!
Te gândeşti doar la ce vrei tu, şi nu e corect faţă de noi!
Amanda, dă-mi-I pe tatăI tău la telefon, te rog. Acum!
- Nu mai fi aşa de smiorcăit! - Tată, m-a făcut smiorcăit!
Ade, am auzit că o să ai parte de vreme proastă.
I- ai spus Amandei că ţi-am promis eu ceva?
Nu te supăra pe ea pentru că anticipează.
Vrea ca lucrurile să se ezolve.
Nu pot să cred cât eşti de iresponsabil!
Îi bagi pe copii într-o discuţie pe care nici n-am purtat-o încă?
Ştii ceva, te-am acoperit în faţa copiilor când m-ai părăsit!
Nu merit nici măcar un weekend în care să fiu singură să mă gândesc,
după ce tu mi-ai întors spatele?
Spui că mă iubeşti şi că vrei să te întorci la mine.
Ce-ar trebui să fac?
Să mă prefac că ultimele şapte luni nici n-au existat?
Te simţi bine?
Cred că o să beau ceva.
Ce-ai zice de o gură de tărie? Ai chef? Eu o să beau.
Da, aş vrea.
Ştii care e treaba cu muzica asta?
Nu, care?
Muzica asta e la fel ca whisky-ul.
Adică?
Am uitat.
O iubesc pe Jean, dar cumpără toate conservele astea
în caz că vine vreun uragan sau ceva şi nu le mănâncă niciodată.
Le păstrează la nesfârşit.
1996.
1996! Este... Uraganul Bertha!
- Conserve de carne! - Frumoasă aruncare!
- Cine mănâncă untură? - Ştii cât de rea e pentru artere?
Te rog...
Mi-am dorit mereu să fac curat în cămara lui Jean.
Succotash! Mulţumesc.
Cârnăciori!
La cutie?
Da!
- lată lovitura! - Ai grijă. Haide!
- Pentru Atlanta... - Ultimul meci din campionat.
- ... marele John Smoltz! - Mulţimea e în picioare.
- Dă-te la o parte! - Stai puţin!
A câştigat! A câştigat! Mulţimea e în delir! Da!
- Da! - Ce braţ ai, tigroaico!
Când eram mică, capul lui Barbie era mingea, iar corpul era bâta.
- Da! - Încă una!
Care e următoarea?
- Te simţi bine? - Trebuie să mă duc la culcare.
- Trebuie să mă duc. - Bine.
Noapte bună!
Fii blândă cu uşa, tigroaico!
- Mulţumesc. - Cum te simţi?
După cinci aspirine expirate, mi-e puţin mai bine.
- Tu? - Mi-e bine, am alergat. Oarecum...
Am pus cutiile lui Jean la loc.
Chiar şi succotashul?
E oficial, Paza de Coastă a lansat o avertizare de uragan.
Dacă te duci înapoi, ar trebui să pleci în curând.
N- am găsit un zbor mai devreme, aşa că...
Dar tu? Te duci înapoi?
Nu pot. I-am promis lui Jean că o să am grijă de han.
Dr. Flanner, sunt Robert Torrelson.
Cred că I-aţi cunoscut pe fiul meu, Charlie.
Lasă ţâfna şi salută-i pe oamenii ăştia!
- Aveţi un minut, dle doctor? - Sigur.
- Nu intraţi, dle Torrelson? - E în regulă.
Îmi pare rău pentru pierderea dvs.
Vreau să ştiu ce a mers prost.
Ceea ce i s-a întâmplat soţiei dvs, dle Torrelson,
se întâmplă o dată la 50.000 de cazuri. Reacţie adversă la anestezie.
- O dată la 50.000 de cazuri? - Da.
Am petrecut nu ştiu câte ore analizând acea operaţie.
Nimeni nu e vinovat.
Nu veţi convinge niciun juriu de acest lucru.
Asta ţi-au spus avocaţii să zici?
De fapt, avocaţii mi-au spus să nu vin aici.
Totuşi ai venit. Cred că asta te face un fel de erou.
Pot să te întreb ceva, doctore?
Ştii ce culoare aveau ochii soţiei mele?
Soţia mea e moartă.
Soţia mea e moartă!
Am fost căsătoriţi timp de 43 de ani.
Ce e?
- E în regulă, mă descurc! - Dacă ai ceva de spus, spune!
Omul ăla suferă. Şi-a pierdut soţia.
- Ştiu cum e să treci prin aşa ceva! - Bine.
Ai idee cât curaj i-a trebuit ca să vină aici şi să te vadă?
Eu am făcut 300 km ca să-I văd pe el!
Şi după aceea?
Nu i-ai arătat o clipă că înţelegi că a pierdut pe cineva drag!
Te-ai apărat!
Sigur că m-am apărat! Tipul ăla m-a dat în judecată!
Aşa ai de gând să rezolvi lucrurile şi când o să-ţi vezi fiul?
Ce treabă are fiul meu cu asta?
Să te protejezi. Să te aperi.
- Nu contează, nu înţelegi. - Nu, tu nu înţelegi!
Nu înţelegi şi nici Torrelson nu înţelege!
Am tot revăzut operaţia aia!
De o mie de ori, gândindu-mă că poate am făcut o greşeală!
Că n-am fost atât de bun pe cât trebuia!
Pentru că am hotărât acum mult timp să fiu cel mai bun doctor cu putinţă.
Nu cel mai bun soţ sau cel mai bun tată. Cel mai bun doctor!
Singurul lucru care contează pentru mine
e că am făcut tot ce am putut ca să-i salvez viaţa acelei femei!
Şi am venit aici ca să-i explic acest lucru!
- Nu voia o explicaţie, Paul! - Atunci, ce voia de la mine?
Trebuie să înţelegi că eşti o parte
din cel mai cumplit lucru care i s-a întâmplat vreodată.
El e încă în camera de spital
şi aşteaptă ca tu să ieşi şi să-I priveşti în ochi.
De ce ţi-e atât de frică?
Ţie de ce ţi-e atât de frică?
- De cât timp eşti căsătorită? - Ce legătură are asta?
Îmi mai aduci măcar aminte cine eşti cu adevărat?
Contează ce alegi, Adrienne. Faci alegeri în viaţă!
Tu ai ales viaţa aceea. Tu I-ai ales pe omul acela.
lar acum o să te întorci la el, nu-i aşa?
Termină!
Adrienne!
Adrienne?
Bună! Te simţi bine?
Da.
Ai auzit telefonul sunând în dimineaţa asta?
Nu.
Danny a avut o criză de astm şi Jack I-a dus la spital.
- Se simte bine? - Da.
Dar e prima oară când nu sunt lângă el când se întâmplă aşa ceva!
Fiul meu zăcea într-un pat de spital.
- Şi unde eram eu? - Telefoanele nu funcţionau.
- N-ar trebui să te învinovăţeşti. - N-ar trebui să mă învinovăţesc...
Ei bine, mă învinovăţesc!
Credeam că un lucru ştiu să fac bine pe lumea asta: să fiu o mamă bună!
Nu pot să fac ce vreau eu, când vreau eu, ştii?
Poate că la tine merge aşa, dar nu şi la mine.
Îmi pare rău, eu nu pot.
Ştiu că suferi fiindcă nu ai fost lângă fiul tău noaptea trecută.
Dar vreau să ştii că te invidiez pentru ceea ce ai.
Copiii tăi sunt foarte norocoşi că au pe cineva
care îi iubeşte atât de mult ca tine.
Pe cineva care se străduieşte atât de mult.
Un bărbat care nu-şi dă seama cât e de norocos să te aibă e un prost.
Paul! Stai!
Ochii ei erau căprui şi blânzi,
ca ai unui om care nu făcuse rău nimănui.
Şi nici nu ar fi făcut.
O cunoşteam pe Jill de când eram în şcoală.
A avut mereu chestia aia pe faţă.
Nu-mi păsa de asta. Eu nici n-o vedeam.
Dar ea voia să scape de ea.
O găseam în baie plângând, uitându-se la ea.
Spunea: "Vreau să fiu drăguţă, pentru tine. "
Mi se frângea inima când spunea asta.
Pentru că era drăguţă. Era atât de...
Dar asta a vrut ea, a vrut să se opereze.
Şi nu-mi amintesc să-mi fi cerut vreodată ceva, în toţi aceşti ani.
Aşa că am acceptat.
Aşa am ajuns la tine.
Îţi mulţumesc că mi-ai arătat fotografia.
Ai fost ultima persoană pe care a văzut-o
şi cu care a vorbit pe această lume.
Era atât de plină de dragoste şi de bunătate!
Nu ştiai pe cine ai avut în faţa ochilor.
Dar acum ştii.
Dle Torrelson...
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Mă bucur că am venit aici.
Şi eu.
Poate că azi e ziua în care vei vedea poneii.
Caii săIbatici?
Nu vin niciodată atât de departe.
- Dar... mulţumesc. - O să vezi, vor veni într-o zi.
- Serios? - Da?
Mulţumesc.
Încă o furtună a venit şi a plecat.
Am luat câteva lovituri, dar suntem încă în picioare.
Aşa că veniţi în seara aceasta să sărbătorim
la o petrecere cu crabi.
Crabul ăla albastru e tare frumos, aşa-i?
Voi i-aţi prins?
- E îndeajuns de făcut pentru voi? - A sărit direct în barcă.
Dot! Mă bucur să te văd. El e Paul Flanner.
Salut, Paul!
- Ai o masă pentru noi? - Am propria mea masă.
- Apar problemele... - Distrează-te!
Mulţumesc.
E minunată!
Mulţumesc.
Haide!
- Au mai adus mâncare! - Mulţumesc.
O să merg cu avionul până aici, în Esmeralda.
Apoi o s-o iau pe drumul ăsta lung, până în munţii de aici.
Acolo e clinica lui Mark, pe versantul sudic al muntelui.
Nu există telefoane, electricitate, apă curentă... Nimic.
Vorbesc serios. Apoi o iau pe drumul ăsta, care se continuă aici,
pe urmă pe muntele ăsta abrupt
şi în jos prin această vale minunată...
Apoi pe muntele abrupt de aici şi pe malul râului.
Aici e un oficiu poştal, de unde o să-ţi trimit scrisori.
Apoi vine copacul ăsta frumos... Şi uite încă un oficiu poştal!
O să-ţi trimit încă una.
Nu ştiu cât o să stau acolo cu Mark.
Poate mult timp.
Ştiu.
Atât cât va fi nevoie.
E cel mai important lucru.
Tată!
Vino aici, iubitule...
O să-I vezi imediat. A vrut să vorbesc eu cu voi, înainte.
Acum vin prostiile şi aburelile!
- Ascultă-mă... Vino aici! - Ce e de ascultat? Tata a plecat!
Eu şi tatăI tău nu vom mai fi împreună.
Vrei să spui că tata a vrut să se întoarcă, iar tu nu I-ai lăsat!
O să fie mereu tatăI vostru, dar eu n-o să mai fiu soţia lui.
Ştiu că nu e perfect, bine?
Poate că nu e perfect, dar tu spui că nu trebui să fim perfecţi...
- Amanda, nu e vorba de asta. - De ce nu poţi să-I ierţi?
ÎI iert pe tatăI vostru. Nu e vorba de trecut.
Ba da! Sigur că e!
- Amanda, te rog, termină. - Te urăsc!
- Încetează, te rog. - Nu!
Ba da! Ascultă-mă!
Ştiu că e greu pentru voi să înţelegeţi lucrul ăsta.
Tot ce pot să vă spun e că eu sunt încă mama voastră
şi n-o să plec nicăieri.
Vă iubesc foarte mult şi vă voi iubi toată viaţa mea, orice ar fi.
Înţelegi? Şi asta e valabil şi pentru tatăI tău.
E valabil şi pentru tatăI tău, Danny.
Dar asta a fost decizia mea.
Trebuie să ai încredere în mine că am luat decizia corectă.
Amanda...
Vino aici, scumpule! O să fie bine.
O să fie totul bine.
Mamă, uite!
Bravo, scumpule!
"Dragă Adrienne, să-mi iau rămas-bun de la tine a fost cel mai greu lucru"
"pe care a trebuit să-I fac şi ştiu că n-o să mai fac asta niciodată. "
"Dar o să consider timpul petrecut departe de tine"
"drept o şansă de a te cunoaşte mai bine. "
"Dragă Paul, după ce ai plecat,"
"m-am simţit ca şi cum m- aş fi trezit dintr-un vis. "
"Sunt o femeie matură, nu o adolescentă!"
"Am o fiică adolescentă. Mă tot întreb... "
"A fost oare furtuna, vinul, felul în care mă priveai?"
"Nu ştiu ce a fost, dar sunt destul de matură"
"ca să-mi dau seama cât de norocoasă sunt că te-am găsit. "
- Bună ziua, dnă Willis! - Bună, fetelor!
Sunt o groază de lucruri.
Mama ta arată foarte bine zilele astea.
În fine...
"E atât de frumos aici! Dar, crede-mă,"
"nimic nu se compară cu piscurile şi văile de pe harta corpului tău. "
"Mark e nemaipomenit! Munceşte încontinuu. "
"E disponibil pentru oricine, oricând. "
"Nu credeam că o să spun asta, dar acum înţeleg de ce a venit aici. "
"Dragă Paul, dacă Danny şi Amanda ar fi fost mai mari,"
"aş fi fost acolo, lângă tine. "
"E unul dintre sacrificiile pe care trebuie să le facem, ca părinţi. "
"Dacă am rezistat atâta timp fără să te văd,"
"să-ţi vorbesc, să te ating, ce mai contează acum câteva luni?"
"Nu ai doar un braţ fenomenal, tigroaico, eşti minunată cu totul. "
"Când Jack m-a părăsit, nu a fost doar moartea căsniciei noastre,"
"ci şi a tuturor speranţelor mele. "
Compasiunea ta, generozitatea ta,
felul în care vezi frumosul în lucruri simple...
"Am încercat să merg mai departe,"
"dar lumea nu mai părea interesată de mine. "
"O parte din mine vrea să mă urc în avion şi să vin direct la tine. "
"Dar ştiu că nu pot să fac asta. "
"Nu-mi vine să cred! Amanda începe să se dea pe brazdă. "
"În prima săptămână aici am văzut sute de pacienţi. "
"Număr zilele rămase. "
"N-am crezut niciodată că un weekend mi-ar putea schimba întreaga viaţă. "
Apoi ai venit tu şi m-ai ajutat să cred din nou în mine.
- Cine mai scrie asemenea scrisori? - Ştiu.
Dă-mi să văd poza aia din nou.
Arată aşa de bine, te apreciază şi are gânduri murdare.
Trebuie neapărat să-I păstrezi. la-o înapoi!
"Dragă Adrienne, îţi simt răsuflarea, în timp ce îţi scriu. "
"Îmi imaginez că şi tu simţi răsuflarea mea, când le citeşti. "
- Vă aşteaptă. - Pa, mamă!
"Scrisorile astea sunt acum o parte din noi. "
"O parte din trecutul nostru. "
"O amintire a faptului că am trecut cu bine peste această perioadă. "
Nu, Jack stă cu copiii până luni. Da.
Mulţumesc.
Gătesc ceea ce am mâncat în acea noapte la han.
"Şi o promisiune a ceea ce sper să fie viitorul nostru. "
Jean!
Avionul lui o să aterizeze în curând. Nici nu sunt îmbrăcată!
Va trebui să... Da, promit. Sigur că da.
Şi eu te iubesc, draga mea!
"Cu dragoste, Paul"
Zborul 2822.
A aterizat la timp.
Vă sun în legătură cu un pasager.
Numele de familie e Flanner.
Vreau să ştiu dacă a fost în acel avion.
Înţeleg că nu puteţi să daţi astfel de informaţii, dar...
Sigur că da. Aveţi un superior cu care aş putea vorbi sau...
Dvs ce aţi face în situaţia asta?
Am nevoie de această informaţie şi nu ştiu pe cine să întreb.
Nu mă deranjează să aştept. Mulţumesc.
- Bună ziua! Adrienne Willis? - Da.
Sunt Mark Flanner.
Şi eu încă mă străduiesc să accept asta.
De cum a ajuns acolo, era cu totul altul.
Am crezut că, odată ajuns acolo, o să înceapă imediat să dea ordine,
aşa cum obişnuia să facă.
Dar, în loc de asta, a început să muncească.
Condiţiile erau mereu grele acolo, mai ales în sezonul ploios.
Am fost avertizat, în mijlocul nopţii,
că începuseră să se desprindă bucăţi din munte.
- Trebuie să plecăm imediat! - Nu putem, până nu luăm totul!
Cred că, dacă nu aş fi fost atât de hotărât să luăm totul cu noi...
O să dureze două săptămâni! O să pierdem prea mulţi oameni!
Trebuie să înţelegi că, în acea parte a lumii,
antibioticele şi seringile sunt ca aurul.
Tu încarcă astea şi mă duc eu să iau restul.
Bine.
Tocmai când începuserăm să ne cunoaştem din nou,
a fost luat de lângă mine.
Datorită ţie, era un om cu totul nou.
Mi-ai dat înapoi tatăI.
Tu I-ai salvat.
Ne-am salvat unul pe altul.
- Pa, tată! - Pa! Vă iubesc!
- Şi eu. O să-mi fie dor de tine. - Mamă!
Mamă!
Mamă, unde eşti?
- Mamă? - Nu mai face atâta zgomot!
Mamă! la ghici!
- Mamă? - Danny, vreau să te duci sus.
- Ce-a păţit mama? - Danny, du-te, te rog!
Du-te sus, bine? Te rog...
Mamă?
Mami?
"Dragă Adrienne, în câteva zile vom fi din nou împreună. "
"De-abia aştept să-i cunosc pe Danny şi pe Amanda,"
"să ne plimbăm pe plaja noastră,"
"să petrec încă o noapte în Camera Albastră, ţinându-te în braţe. "
"Dar cel mai mult aştept să ne începem viaţa împreună. "
"Îţi mulţumesc că mi-ai arătat că nu e prea târziu pentru asta. "
"Tot ce pot să-ţi ofer în schimb e promisiunea că te voi iubi mereu. "
"Şi aşa voi face. "
Hai, Danny, mai repede! Autobuzul trebuie să vină.
De când eşti tu şefa mea?
- De acum. Du-te! - Bine.
Haide! Fugi!
Mulţumesc.
Am tot vrut să-ţi explic, dar nu cred că...
Crezi că nu pot să înţeleg,
pentru că, în mintea ta, sunt tot un copil.
Dar nu mai sunt aşa.
Şi ştiu multe lucruri.
De exemplu, ce s-a întâmplat între tine şi tata.
Mi-a spus cum te-a rănit.
Şi îmi pare foarte rău pentru tot timpul cât am fost rea cu tine.
Dar ştiu ce se întâmplă.
Ştiu.
Aşa că poţi să-mi spui.
Bine.
În timp ce eu şi tatăI tău eram despărţiţi, am cunoscut un bărbat.
Ştiu că mereu ne-ai văzut doar pe mine şi pe tatăI tău.
ÎI iubesc pe Jack, pentru că e tatăI vostru.
Dar există şi un alt fel de iubire, Amanda.
O iubire care îţi dă curajul să fii mai bun decât eşti, nu mai rău.
Care te face să simţi că orice e posibil.
Vreau să ştii că poţi avea asta.
Vreau să lupţi pentru ea.
Vreau să ştii că meriţi acest lucru. Mă auzi?
Povesteşte-mi despre el.
- Asta ai făcut-o pentru el? - Voiam să i-o dăruiesc.
Astea sunt scrisori pe care i le-am trimis şi care au venit înapoi.
Dumnezeule!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania