Unii bucătari şefi le numesc "turturele",
un preparat romantic pentru aceste ocazii speciale.
Preparate corect, sunt la fel de moi precum untul.
Pot fi coapte, umplute cu orez sălbatic sau orz,
sau poţi să le coci, să le fierbi, să le faci pe grătar, sau chiar să le prăjeşti.
Dar nu există păcat mai mare decât să ţii prea mult o prepeliţă pe foc.
Gătită perfect, trebuie să aibă o culoare rozalie pe piept.
Dar ai nevoie de o prepeliţă perfectă, cărnoasă, altfel se usucă prea repede.
Mie îmi plac la grătar.
Au un gust mai bogat şi mai intens.
Cu o garnitură de trufe ravioli şi ciuperci sălbatice, sunt delicioase.
Bineînţeles le poţi găti şi într-o băşică de porc
cu un amestec de vin de Madeira şi coniac.
Vezi tu, băşica protejează prepeliţa, o păstrează fragedă.
Poţi să o serveşti cu un sos delicat din cimbru, arpagic
haşme caramelizate, trufe.
Trufele se potrivesc perfect cu orice preparat din prepeliţă
pentru că îi accentuează savoarea delicată şi...
Vă simţiţi bine ?
Mă simt bine. Continuă.
... accentuează minunat savoarea delicată a prepeliţei.
Dar trebuie să-ţi poţi permite trufe
altfel mai bine te laşi păgubaş.
Ca aperitiv aş sugera...
Kate, te-ar deranja să schimbăm subiectul pentru moment ?
Nu.
De ce vii la consultaţie săptămână de săptămână ?
Şefa mi-a zis că mă concediază dacă nu merg la psiholog.
De ce crezi că are impresia că ai nevoie de terapie ?
De ce ?
Ştii ce ?
N-am nici cea mai vagă idee.
S-au comandat două aperitive. Pregătiţi două amuse-bouche.
Leah, o prepeliţă şi o limbă de mare pentru masa nouă.
Încă mai aştept fileurile alea. Unde sunt ? Ia-le !
Terrine şi carpaccio.
Scuzaţi-mă, Hal Reeves zice că mielul n-a fost niciodată mai bun.
Da ? Ce ştie el ?
Kate, familia Peterson a sosit. Vor să-ţi spună cât eşti de genială.
Mulţumeşte-le, dar locul maeştrilor bucătari geniali e în bucătărie.
Cel puţin salută-i. Ştii că sunt cei mai buni clienţi ai mei.
Într-un minut. Nu le coace prea tare pentru că...
- Se fac dure. Ştiu. - Nu, se usucă. Se usucă, Leah.
Eu mă fac dură. Prepeliţa se usucă.
Kate, vreau să ne uităm pe meniul de săptămâna viitoare.
Mai târziu, da ?
Eşti un magician, Kate.
Şi ştii că soţul meu îţi ridică mereu osanale.
Încerc să mă abţin să nu fiu geloasă.
Ador pe oricine îmi uimeşte papilele gustative.
Întotdeauna e o plăcere să gătesc pentru voi.
- Ne vedem săptămâna viitoare, bine ? - Desigur.
- O seară bună. - O seară bună.
Mă bucur că v-am văzut.
Îţi spun că nu e gătit bine.
- Pot să întreb ce se întâmplă ? - Kate, mă ocup eu de asta.
- Să înţeleg că tu eşti bucătarul şef ? - Aşa este.
- Minunat. Aş vrea să îţi arăt ceva. - Ken, nu face asta.
Pateul din ficat de gâscă pentru soţia mea nu a fost gătit suficient.
Poftim ?
Ce-ar fi să vă aduc altceva din partea casei ?
Pateul meu este gătit perfect.
Nu trebuie să te simţi prost, drăguţă. Până şi cei mai buni pot greşi un astfel de pateu.
Nu e nimic în neregulă cu el. Este exact comme il faut.
- Asta ce-ar trebui să însemne ? - Comme il faut ? Cum trebuie.
140 de grade în cuptor, 80 de grade temperatura apei, 25 de minute.
Nici mai mult, nici mai puţin, cu o tentă rozalie, perfectă... "drăguţă".
Gata. Vom mânca de acum încolo în alt restaurant.
Să mergem.
Pot să vă sugerez nişte hot dog de la Vinnie, din colţ ? Îi face la comandă.
De câte ori ţi-am zis ?
Nu poţi să faci o scenă ori de câte ori nu-i place cuiva mâncarea ta.
- Te rog. Tipul era un bădăran. - Şi un client plătitor.
Dacă zice că pateul de gâscă nu e bine făcut, nu e făcut.
- Pateul ăsta e o cruzime faţă de animale. - Leah, nu te băga.
Jur că dacă nu ai fi unul dintre cei mai buni bucătari din oraş, te-aş concedia deseară.
"Unul dintre cei mai buni bucătari" ? Ce vrea să însemne asta ?
Pariez că a zis-o doar ca să mă enerveze.
Zice asta doar ca să mă enerveze.
- Nu-i aşa ? - Cum zici tu, şefa.
Nu aveţi nici un mesaj.
- Ce mai faci ? - Bine, Frank.
Am nişte homari frumoşi din Maine.
Ăla e prea mic. Ia-l pe ăsta.
Livrează-l până la 2:30, da ?
Şi trimite-i pe aceia urâţi restaurantului "La Fontaine".
Kate ! Cine e cel mai bun prieten al tău ?
- Ai făcut rost ! - Nu m-ai rugat ?
Peşte auriu ?
- Bob ! - Numai pentru tine !
- Sunt superbi. - Peşte auriu superb prins cu undiţa.
- Superbi. - Dă-mi un pupic !
- Bob. - Dă-mi un pupic !
- Eu cum de n-am primit pupic ? - Cum de n-ai primit pupic ?
- Da. - N-ai bunătăţi !
- Şi astea ce sunt ? - N-ai peşte auriu !
- Alo ? - Salut, eu sunt !
Suntem pe drum. Ar trebui să ajungem pe la 9.
Bine, o să am grijă să mă întorc până atunci.
Super. Ce mai faci ? Citeşti o reţetă, nu ?
Christine, nu fi ridicolă. Am şi alte preocupări.
Sigur că da. Spune una.
- Ce mai face Zoe ? - E adorabilă.
S-a schimbat atât de mult de când n-ai mai văzut-o.
- Nu-i aşa iubire ? - Nu ştiu.
- Ce vreţi la cină ? - Nu-ţi bate capul pentru noi.
- O să luăm o pizza sau aşa ceva. - În nici un caz.
- Acum, ce-i mai place lui Zoe ? - Mănâncă orice.
- E ca un aspirator. - Mamă !
Te sun când ne apropiem. Salut-o pe mătuşa Kate.
- Pa, mătuşă Kate ! - Pa, mătuşă Kate !
- Bună, Kate. Acum ai sosit ? - Nu, am uitat ceva.
- Ce mai faci ? - Bine.
Lucrezi diseară ? Ştiu un restaurant tailandez fabulos.
Lucrez, dar numai câteva ore.
Sora mea vine în oraş cu nepoata mea.
Nu renunţ uşor.
Într-una din zilele astea o să te conving să iei cina cu mine.
Sean, cred c-ar trebui să ştii că nu prea fac asta.
- Ce ? Să iei cina ? - Cine romantice.
- Dar micul dejun ? - Locuieşti în bloc cu mine.
Nu prea îmi dau întâlnire cu oamenii din bloc. E o regulă de a mea.
Se pare că ai multe reguli.
Nu ziceai că ai uitat ceva ?
- A, da, mulţumesc. - Cu plăcere.
Şi care e problema dacă am reguli ?
Nu e ca şi cum aş vrea să am controlul.
Doar că prefer să iasă totul la perfecţie.
Prin urmare ajung să fac eu totul.
Ai idee ce complicat e să coordonezi 40 de feluri de mâncare simultan ?
Sper că-ţi plac scoicile.
Parcă stabilisem că n-o să-mi mai găteşti.
N-am gătit-o pentru tine, am încercat doar nişte idei noi.
Cine s-o guste ?
O să încercăm ceva nou săptămâna asta.
Eu o să-ţi pun întrebări şi tu o să răspunzi.
Acum cât timp ai avut ultima relaţie ?
Nu e puţin cam personal ?
Păi, asta înseamnă terapie.
Acum cât timp ?
Nu ştiu. Acum trei ani. Poate patru.
- Cine i-a pus capăt ? - Eu.
- Devenise prea insistent. - Cum aşa ?
Dacă ţii să ştii după doi ani a vrut să ne mutăm împreună.
Ai gustat sosul de şofran ?
Şi, scuză-mă, ce e rău cu statul împreună ?
M-a rugat să renunţ la apartamentul meu.
De ce aş face una ca asta ?
Plec, ne mutăm împreună,
la un moment dat mă părăseşte şi eu cu ce rămân ?
O, Doamne !
- Sosul e delicios. - Mulţumesc.
- Unde e homarul pentru masa 12 ? - Gata, şefa.
... sunt actriţă dar nu joc în filme sado-masochiste.
Lumea e plină de perverşi. Tipul de la masa 10 e cel mai rău.
În fiecare săptămână e cu altă femeie.
Jur că dacă se mai uită o dată la sânii mei o s-o regrete.
La naiba, Carlos ! Uită-te pe unde mergi !
- Fiţi atenţi, cu toţii ! - Scuze, şefa.
Primii doi homari, imediat ! Aşteaptă la masa 9.
- Îmi pare sincer rău. - Să nu se mai întâmple, bine ?
O să rămâneţi fără homari după ce o să plec eu.
Kate, nu se va termina nimic. Avem de toate. Hidraţi.
Deja te porţi ca o mamă.
Trebuie să exersez cât mai pot, nu ?
- Mersi. - Mulţumesc.
Să răspundă careva.
- Bucătăria. - Dacă e sor-mea, spune-i că a zis la 9.
- Nu pot mai devreme. - Da...
- E pentru tine. - Vezi ce vrea.
Kate !
Mai bine ai vorbi tu.
- Alo ? - Masa unu e gata.
Eu sunt.
Dra Armstrong ? Sunt dr. Burton. Am vorbit la telefon.
Zoe e bine. Îşi va reveni.
I-a spus cineva ?
Ne-am gândit că ar fi mai bine să i-o spună cineva din familie.
Ştiţi cum putem lua legătura cu tatăl lui Zoe ?
N-a fost niciodată...
Nici măcar nu ştiu cum îl chemă.
Dr. Burton, la Urgenţe, vă rog.
Îmi pare sincer rău.
Trebui să plec, dar mă voi întoarce s-o mai consult, bine ?
Bună, Zoe.
Unde e mama ?
A murit ?
A murit, nu-i aşa ?
Da.
Ai un mesaj nou.
- Salut, eu sunt. - Şi eu !
Voiam să-ţi spunem că întârziem.
Traficul e îngrozitor ! Dar ajungem noi. Pa !
Nu mai sunt alte mesaje.
Acesta este un minunat vin Dolcetto din 2002.
Aveţi idee de unde provine ?
- Probabil Piedmont. - Din sudul Australiei, dealurile Adelaide.
Dacă Kate nu-mi găseşte un înlocuitor, o să nasc copilul în bucătărie.
Asta ar fi o încălcare a protocolului sanitar.
Bernadette. Uită-te la culoarea acestui vin. Este superbă.
Şi e gata de băut.
Căutaţi-mi trei cuvinte cu care să descriu vinul acesta. Trei cuvinte.
Ştiaţi că vine ?
Kate, ce faci ?
Ce vrei să spui ?
Credeam că o să-ţi iei câteva zile libere.
- Nu. - Eşti sigură ?
Da.
Vreau o raţă, două fripturi în sânge, nişte coaste de miel.
Încă mai aştept pulpele alea de vită.
E gata.
Prepeliţă şi peşte sole la masa 9. Haideţi, băieţi !
Mai repede ! Terrine, carpaccio.
Carlos, am nevoie de mai multe caserole imediat.
- În cinci minute e gata homarul. - Curăţaţi imediat masa 13.
Altă friptură, repede.
Două piepturi de raţă. Haideţi !
De ce nu e mâncare pe tejghea ? Oamenii aşteaptă !
Unde e sufleul pentru masa 14 ?
Dragă Kate: bebeluşul e minunat.
Am botezat-o Zoe, care înseamnă "viaţă".
Acum că am născut-o, încep să realizez
la ce trebuie să mă înham singură.
Aşa că vreau să ştii că dacă mi s-ar întâmpla ceva
eşti singura persoană cu care aş vrea să rămână.
Ştiu că mi-ai iubi bebeluşul la fel ca şi mine.
Uită-te la mine. Probabil că de vină e depresia postnatală.
Te iubesc, surioară. Christine.
Kate.
Vreau să-ţi iei o săptămână de concediu.
Nu e o sugestie, e un ordin.
Care e treaba, doctore ?
Dă-mi voie să mă prezint. Mă numesc Wile E. Coyote, geniu.
Bună, Zoe.
Îmi pare rău, Mac, doamna nu e acasă şi, în plus,
ţi-am trimis cecul săptămâna trecută.
Ţi-am pregătit ceva gustos.
Nu mi-e foame.
Bine.
Putem să te externăm vineri. Ştiai ?
Da.
Zoe, trebuie să vorbim despre ce vom face.
Pot să mă întorc acasă ?
Mă tem că nu.
De ce nu ?
Ai fi singură, acolo.
Mama ta m-a rugat să am grijă de tine.
Aşa că o să vii acasă cu mine, da ?
Bucătăria este acolo, pe dreapta.
Asta e sufrageria.
Asta este camera mea şi baia.
Asta e camera ta.
Astăzi, cer senin. Va fi rece, cu maxima de 2 grade.
O cheamă Nelly. O am de când aveam trei ani. Are o întreagă familie.
Stai să vezi şi celelalte animale.
Zoe, cina e gata !
Bine !
Poftă bună.
E totul în regulă ?
Care e problema ? Nu ţi-e foame ?
Pot să mă duc în camera mea ?
Sigur.
Zoe, trebuie să trec pe la restaurant câteva minute.
E bine dacă te las singură, o vreme ?
- Da. - Dacă ai nevoie de mine,
apasă 1 pentru a suna pe mobilul meu şi 2 pentru a suna la restaurant.
E doar la două străzi depărtare aşa că dacă ai nevoie de mine pot ajunge imediat.
- Bine ? - Da.
Nu o să stau mult.
Bună, Kate.
El spune: "Uită-te la stele !"
"Priveşte stelele care tremură de dragoste şi speranţă !"
Bună, şefa.
O, Doamne ! Tu eşti !
Te implor, spune-mi secretul sosului tău de şofran.
Poftim ?
Ascultaţi asta. Bucata asta.
Ascultaţi.
Spune: "Pălesc stelele, pălesc toate stelele."
Acum, voi sunteţi viorile mele.
Spune: "Pentru că dimineaţă mă voi trezi."
"Aceasta este iubirea noastră."
Acum, cu toţii: "Să câştigăm iubirea noastră."
Gata, gata. Înapoi la muncă !
Tu cine te crezi ?
Nicholas Palmer.
Şi permite-mi să-ţi spun că lumea ar fi un loc mai sumbru şi trist
fără prepeliţa ta cu sos de trufe.
Trebuie să discutăm.
- Puteai măcar să mă fi întrebat. - Îmi pare rău. Nu mai puteam aştepta.
Nick era disponibil. Trebuia să mă mişc repede.
Ultimul lucru de care aveam acum nevoie e un nebun în bucătăria mea.
Nu e nebun. E doar exuberant. Slavă Domnului, aveam nevoie.
Exuberant ? Glumeşti ? Tipul se crede Pavarotti.
Bună seara. Aveţi rezervare ?
- Da, Matthews. - Matthews. Da.
Pot să vă iau haina, vă rog ?
Să vă arăt masa. Pardon.
Chelnerul va veni imediat.
Când am acceptat postul, singurul lucru pe care l-am cerut
a fost să-mi pot alege oamenii cu care lucrez.
- Leah s-ar fi descurcat. - Leah abia mai rezistă.
Dacă o mai forţez, o să clacheze.
Se ţine de burtă şi taie în acelaşi timp ! Dă-i şi lui o şansă.
- Nick e excelent. - Nu ştiu nimic despre el.
- Nu ştiu de ce e în stare. - Acordă-i credit.
Era ajutorul bucătarului şef de la "Il Treviso".
Italian ? Angajezi un ajutor de maestru bucătar de la un restaurant italian
şi eu sunt cea care face terapie ?
Suntem norocoşi că l-am angajat. Cei de la "Peninsula" îl voiau bucătar şef.
Şi de ce nu a acceptat ?
Pentru că spunea că vrea să lucreze cu tine.
Zoe.
Ce e amuzant atunci când iei un taxi, e că atunci când eşti în Manhattan
din nu ştiu ce motiv, nu te sperii indiferent cât de repede conduce tipul.
Ştii că el conduce repede şi nesăbuit. Doar e profesionist.
Are licenţă de taximetrist, o văd atârnată acolo.
Nici măcar nu ştiu de ce ai nevoie să ţi se acorde licenţa de taximetrist.
Cred că tot ce îţi trebuie e un chip.
Asta se pare că e singura cerinţă.
Cine nu are chip nu are voie să conducă un taxi în oraşul ăsta.
Kate, trezeşte-te.
Kate.
Şcoala începe la 9.
E 8:20.
O, nu.
Dumnezeule ! Hai să ne îmbrăcăm. Eşti deja îmbrăcată.
Bun, un minut.
Ai nevoie de rechizite ? Creioane, hârtie ?
De obicei ne dau de la şcoală.
Ieri ţi-am pregătit pacheţelul. Sper că îţi place raţa.
Gata, haide. Să mergem !
- Nu-mi găsesc fularul. - Lasă-l.
Nu vreau să întârzii în prima ta zi de şcoală. Să mergem !
- Vreau fularul meu. - Zoe, ia unul de al meu.
O să-l găsim pe al tău mai târziu, bine ?
Hai să-ţi căutăm fularul.
L-am găsit.
Ăsta e ?
- Ăsta e ! - Grozav.
Ce uşor a fost !
Să mergem !
Bun.
Ah ! Prânzul tău.
Răspunde tu, te rog.
De ce nu deschizi uşa ?
N-am voie să deschid uşa la străini.
Aşa e. Eşti foarte isteaţă.
- Bună, Sean. - Am vreo şansă să-mi dai nişte cafea ?
- Am rămas fără. - Sigur. Suntem un pic în întârziere,
dar... imediat.
Bună dimineaţa. Eu sunt Sean. Locuiesc la parter.
Tu trebuie să fii nepoata lui Kate.
Zoe, nu ?
Copiii mei sunt cam de vârsta ta.
Weekend-ul acesta vor sta cu mine. Vei fi acasă ?
Poftim.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- E d-aia bună. - Da.
Gata, să mergem.
Repede.
Mulţumesc pentru tăiţeii tailandezi de aseară.
- Pentru puţin. - Ai fost foarte amabil.
- Cred că pe aici se intră, nu ? - Nu ştiu.
Evident. Haide.
O să fie bine.
Domnişoara Armstrong ? Sunt Ellen Parker, directoarea.
- Kate. - Tu trebuie să fii Zoe.
- Îmi face plăcere să te cunosc. - Bună.
Te voi duce în clasă să faci cunoştinţă cu învăţătoarea ta.
Trebuie să fie cineva care să se descurce mai bine.
N-am idee ce trebuie să fac cu un copil, mai ales cu unul care şi-a pierdut mama.
Cum gândesc copiii ?
Nu pot s-o fac pe Zoe să mănânce nimic din ce-i gătesc eu.
- Ce ar trebui să fac, să o forţez ? - Poate îi e dor de mâncarea mamei ei.
Sora mea nu gătea niciodată.
- Cumpăra semipreparate. - Păi, asta-i ideea.
Poate că Zoe vrea mâncare normală, mai puţin sofisticată.
Tu ce mâncai când erai copil ?
- Nu e acelaşi lucru. - Ce vrei să spui ?
Mama mea gătea nemaipomenit.
Bineînţeles că eram singura care îi aprecia talentul.
Şi după ce a murit, de gătit s-a ocupat tatăl tău ?
Nu. Nu s-a ocupat de nimic.
Eram norocoşi dacă apărea la cină.
- Şi cine a avut grijă de voi ? - Putem să trecem peste asta acum ?
Bine.
Ce zici de nişte crochete de peşte ? Copiii le adoră.
Crochete de peşte ?
Da, sunt congelate, trecute prin pesmet...
Ştiu ce sunt crochetele de peşte.
Nu-mi vine să cred că te plătesc pentru asemenea sfaturi.
Crochete de peşte !
- Ai învăţat ceva interesant ? - Nu.
- Ceva neinteresant ? - Nu.
- Cum e învăţătoarea ta ? - Cheală.
Ei bine, asta e interesant.
Crochete de peşte.
Mă gândeam ieri că ştiu foarte puţine lucruri despre tine.
Suntem o familie, dar nici măcar nu ştiu care e culoarea ta favorită.
- Roşu. - Roşu ? Vezi ? Nu ştiam asta.
Iubesc roşul. E o culoare minunată.
- Care e numărul tău favorit ? - Ştii, nu eşti obligată să faci asta.
Ce ?
Să te străduieşti atât de tare.
Vin !
Bună, sunt Charlotte.
- De la agenţia de baby-sitter ? - Aşteptaţi o altă Charlotte ?
Nu.
Pot să intru sau ce ?
Sigur ! Intră.
Scuză-mă o secundă.
Ţi-am zis, n-am nevoie de nicio baby-sitter. Nu mai sunt un copil.
Şi ce vrei să fac ? Nu te pot lăsa aici singură.
De ce nu ? Mă descurc foarte bine.
Zoe, ai baricadat uşa, îţi aduci aminte ?
Plata mea începe de când sosesc, ştiţi ?
Da.
Văd că ai adus ceva să-i citeşti lui Zoe.
Este pentru disertaţia mea.
Virusuri mortale cu mutaţii rapide. Cum ar fi Ebola. Chestii de genul ăsta.
Bine, să ai o zi bună la muncă.
Bleecker 22, pot să vă ajut ?
O masă pentru cinci persoane ? Da, avem locuri la ora nouă.
- Ştiu. - Da.
Cum vrei să pregătim bibanii în seara asta ?
Spunându-le că o să-i servim unor persoane foarte importante.
- Nu-ţi place muzica ? - Îmi distrage personalul.
Nick, ai avut dreptate. Sexul e mai plăcut când asculţi Pavarotti !
Mă bucur să aud. Merge şi Boccelli, dar numai pentru aventuri de o noapte.
Mai repede. Mâncare. Stomac. Acum.
Mulţumesc.
Eu fiind însărcinată, vreau nişte porţii foarte mari, te rog.
Bernadette. Bernadette !
Asta e.
David, Richard. Vor fi, cred, toţi oamenii.
Cred că mă descurc eu cu ei.
Mult noroc.
John.
- Şefa. - Nu, mulţumesc.
Delicios.
Numai un bucătar sătul poate aprecia mâncarea.
Când ţi-e foame, totul are un gust mai bun decât în realitate.
Nu mănânc niciodată după-amiaza.
Bunica mea mi-a şoptit la ureche reţeta pe patul de moarte.
A adus-o cu ea din ţara de baştină, iar eu am făcut-o azi special pentru tine.
- Mulţumit ? - Foarte mulţumit.
Credeam că bunica ta locuieşte la Miami.
Păi, ştiţi...
Cu toţii am crezut că o să moară. A fost un miracol.
A fost un miracol !
Tu te ocupi de preparatele acelea şi eu mă ocup de astea.
- Aşa n-o să ne încurcăm, da ? - Lista ta e mai mare ca a mea.
Bine, bine.
Am preparate foarte importante.
Friptură, peşte, iepure.
E timpul pentru distracţie, oameni buni ! Haideţi.
Masa 15. Două terrine, un Dover sole, două porţii de miel.
Masa şapte, carpaccio.
- E asezonat cum trebuie ? - Da, şefa.
E bine.
- Bine, unde sunt ? Unde e mielul ? - Acum este feliat.
O secundă. O secundă.
- Scuză-mă. - Am nevoie de aia.
Ţi-o dau imediat înapoi.
- Pot să te întreb ceva ? - Am de ales ?
Unde ai învăţat să găteşti aşa de bine ?
De la mama.
Serios ? Mă gândeam că o să spui că ai învăţat de la Alain Passard,
de la restaurantul parizian L'Arpege, sau ceva de genul ăsta.
Am învăţat. Dar mama era mai bună şi nu arunca cu farfurii în mine.
Dumnezeule ! Am nevoie de mai mult spaţiu.
- De ce eşti furioasă pe mine ? - Nu sunt furioasă pe tine.
Eşti foarte furioasă.
Uite, asta e bucătăria mea.
Am muncit foarte mult să ajung aici şi nu am să te las să-mi iei locul.
Şi ce te face să crezi că vreau asta ?
Ce altceva ai putea dori ?
Mă tratezi ca pe un câine, Larry.
Nu sunt un câine. Sunt o fiinţă umană ! O fiinţă umană, la naiba...
Scuze, repetam. Am o audiţie.
Te superi ?
Eu nu am nevoie de postul ăsta. Pot să lucrez oriunde vreau.
Mi-ar plăcea să lucrez aici pentru că e o onoare să gătesc alături de tine
dar mai bine lucrez undeva unde sunt binevenit.
Aşa că, dacă vrei să plec, nu trebuie decât să-mi spui.
Îmi spuneţi şi mie ce se întâmplă aici ?
Ei bine ?
Stai puţin, unde pleci ?
Îmi pare rău, Paula, va trebui să cauţi pe altcineva.
- Kate, ce ai făcut ? - N-am făcut nimic.
Nick, te rog. Avem nevoie de tine.
Ei bine, trebuie s-o aud din gura ei.
Este restaurantul meu.
O fi restaurantul tău, Paula, dar e bucătăria ei.
Fără ea...
... toate astea ar fi doar o grămadă de metal fierbinte şi farfurii murdare.
Ea decide.
Kate...
Se pare că nu-mi dai de ales.
- Vrei să rămân ? - Nu asta am spus ?
N-am auzit exact cuvintele acelea.
Vreau să rămâi.
Cu plăcere. Credeam că n-o să mă rogi niciodată.
Ai luat foc.
Ştiu că vă e frică, dar e în regulă, pentru că eu sunt aici.
Dar dacă vă este foarte frică, puteţi să mă treziţi şi o să vă ţin de mână.
În special tu, Louie, pentru că tu eşti cel mai mic.
Zoe ?
Bună.
Când a plecat Charlotte ?
Nu ştiu. Acum ceva timp.
Pare aşa plăcut acolo.
Am o idee.
Ce ai zice să vii cu mine la restaurant mâine seară ?
Noapte bună.
Te rog.
Am încercat de toate. Orice aş prepara, nu vrea să mănânce.
De ce nu încerci să îi dai mâncare obişnuită, pentru copii ?
Ai stat de vorbă cu psihologul meu ?
Două pateuri, un sos tartar, o supă cremă şi brânză de capră.
Miroase.
E busuioc.
Kate ! Kate, cei mai mari admiratori ai tăi abia aşteaptă să te vadă.
Leah, poţi să termini tu raţa pentru masa 5. Trebuie să iau o pauză.
Da, sigur.
Un terrine, două supe cremă şi o langustă, vă rog.
Bun.
Cei de la masa 12 sunt nerăbdători. Mai durează mult ?
Ţine asta.
O porţie de raţă, biban şi sufle, vă rog.
Acum o facem, şefa.
Masa 5 e gata în câteva secunde.
Păstrează-mi şi mie puţin.
Ştii, în Roma antică, băieţii mestecau busuioc înainte de bal,
ca să scape de respiraţia urât mirositoare.
Nu te mint.
Mulţumesc.
Nu erau baluri de absolvire în Roma antică.
Nu ? Eşti sigură ?
Eu aşa credeam.
- Ne vedem mâine. - Mulţumesc, Leah.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Unde pleci ?
- Salut, Bob. - Bună, Kate ! Ce mai faci ?
- Bine. Ce ai ? - Carne de ton proaspăt.
A sosit acum cinci minute. Acolo am midii mici.
Ce sunt aceia din spatele tău ?
- Colorados. - O să iau câţiva.
Incredibil de proaspeţi. Uită-te şi tu.
Bună dimineaţa, sunt 2 grade celsius, cerul e senin, e ora nouă
marţi, 28 februarie.
Zoe.
Trezeşte-te !
O să întârzii la şcoală. Uite-ţi ghetele. Haide ! Haide !
Spune-le că a fost vina mea. Bine ?
Doamnelor, sunteţi foarte norocoase astăzi. Am primit marfă.
Din toată lumea. Modena, Montferrato, Bologna.
Miroase. E o trufă neagră de Parma.
Nu e rea.
- Ce sortimente albe ai ? - Cele mai bune produse.
Foarte, foarte greu de găsit în această perioadă a anului.
- De unde le ai ? - Ştii că nu-mi dezvălui sursele.
- Cât vrei pe cele albe ? - 2.200 $ jumătate de kilogram.
- O, Doamne ! - Sunt din Alba.
Nu, nu. Cred că mi s-a rupt apa.
- Ce ? Râzi de mine. - Nu, nu râd de tine.
- O, Doamne ! Eşti bine ? - Nu ştiu.
- Poţi să suni la 112 ? - Nu, nu ! Fără poliţie !
Nu la poliţie. Avem nevoie de o ambulanţă. Va naşte !
O, Doamne ! Relaxează-te.
Femeie însărcinată. Intersecţia dintre Bleecker şi Charles.
Strada Bleecker numărul 22. Tocmai i s-a rupt apa.
- Bleecker 22, colţ cu strada Charles. - Bernadette !
Bine, mulţumesc.
Respiră, da.
Respiră.
O, nu !
Aici pe stânga. Vezi treptele ? Aici ! Opreşte. Aşteaptă-mă.
Ah, Zoe !
- Îmi pare atât de rău. - Ai uitat de mine.
- Nu e ceea ce crezi. - Ai uitat.
Leah a născut şi a trebuit să o duc la spital.
Oricum, ai uitat de mine.
Bine, am uitat.
Şi îmi pare atât de rău.
Hai, Zoe. Hai acasă.
Zoe, haide, e foarte frig afară.
Zoe ! Mişcă !
Zoe, îmi pare rău. Am dat-o în bară.
Ştiu că fac totul anapoda.
Dar îmi dau toată silinţa.
De ce nu te gândeşti la ceva prin care să mă revanşez faţă de tine ?
Adică... un fel de dorinţă ?
Da.
Da, tu îţi pui o dorinţă şi eu o să fac tot posibilul să o îndeplinesc.
Şi tu, în schimb, o să mă ierţi.
- Pot să-mi pun dorinţa mai târziu ? - Sigur.
Kate...
Nu faci chiar totul anapoda.
Sunt foarte scumpe.
Toată lumea ştie asta în bucătărie. Morcovii sunt o altă poveste.
Poftim. Câţi au mai rămas ?
- Kate ? - Da ?
- Nu lucrezi mâine, nu-i aşa ? - Nu.
Şi nici Nick nu lucrează, nu-i aşa ?
Duminica restaurantul e închis.
De ce ?
De ce vrei asta ?
Este dorinţa mea.
A fost ideea lui Zoe, nu a mea.
- Oare de ce nu mă miră ? - Zice că preferă mâncarea italiană.
- Bucătăria ta sau a mea ? - N-ar fi mai uşor să o facem aici ?
- Bine, o folosim pe a mea. - A mea este complet echipată.
Perfect. Pe la prânz ? Fac eu cumpărăturile.
- Nu ţi-e frig ? - Întârzie.
Bărbaţii !
Vin imediat.
- Da ? - Ajutor.
Vin !
- Hei, tu ! - Vrei să te ajut ?
Nu, mă descurc.
Pe aici. Iau eu asta.
Bună seara, şefa.
Am adus bunătăţi ! Unde e bucătăria ?
Acolo. Da. Da. Acolo.
Bine, ajutor de maistru bucătar, pune-ţi şorţul.
- Acum, ai o tigaie de tuci ? - Normal că am o tigaie de tuci.
În regulă.
Nu, nu. Nu te atinge de vasul meu din plastic.
În seara aceasta, Zoe şi cu mine vom prepara cina. Doar eu şi cu Zoe. Zoe.
- Dar aş putea să ajut. - Dar asta mi-e dorinţa.
În seara asta facem pizza !
- Tăvile de pizza, te rog, ajutorule. - Bine.
Acum făina, ouăle şi facem aluatul, bine ?
Frământă cu mâinile aici. Aşa.
Bagă-ţi degetele. Uite aşa.
... şi poţi să faci propria compoziţie.
Frumos şi rotund.
Apoi, când e gata, o arunci aşa şi o prinzi.
Ăsta e primul lucru de învăţat.
Cu ambele mâini. Trebuie să ştii cum s-o faci. Vezi ?
Întoarce-o un pic.
Aşa. Bine. Şi acum arunc-o.
Apoi trebuie să cânţi în italiană. O să-ţi placă.
Apoi o trânteşti aşa.
Aminteşte-ţi ce ţi-am spus. Poţi s-o faci. Bravo.
Kate ! Am terminat.
Fără pantofi.
Bine.
Închide ochii. Vino cu mine.
- Care este secretul ? - O să vezi.
Să nu tragi cu ochiul.
Aproape am ajuns.
Bun. Deschide ochii.
Surpriză !
Se pare că nu mâncăm la masă.
Nu avem una. Suntem în safari.
Înţeleg !
- Ai uitat farfuriile. - Nu. Stai jos. Nu ne trebuie farfurii.
- Fără farfurii ? - Fără.
Farfuriile murdare atrag felinele mari.
În nici un caz nu vrem feline mari.
Lăsaţi-mă să ghicesc cine a făcut pizza.
- Eu ! Eu, eu. - Chiar ?
A cui a fost ideea, totuşi ? A ta.
Tu ţi-ai înfipt colţii aici.
Ai fost atât de aproape !
Nu s-a mişcat nimic.
Am rămas fără un ochi, dar nu e nici o problemă.
Eşti un vampir... O ţestoasă regală.
... Rege... Filmul "Regele leu" !!!
Da ! Da ! Asta e.
Ar trebui să o bag în pat.
Lasă-mă pe mine.
Mulţumesc.
Şi unde ai făcut şcoala de bucătari ?
Când eram mic stăteam pe genunchii bunicii mele...
A, da, în Miami. Sigur că da.
De fapt în Pittsburg. Tata era oţelar.
Deci ai făcut şcoala de bucătari ?
Glumeşti ? Gătitul era pentru fete.
După liceu mi-am luat rucsacul şi am plecat în Italia.
Datorez întreaga mea carieră unei fete pe nume Sophia.
- Sophia ? - A fost prima mea iubire.
Era mai în vârstă. 19 ani.
Tatăl ei avea un mic restaurant în Toscana.
Era un bucătar genial, m-a învăţat tot ce ştia.
Sophia i-a zis că suntem doar prieteni, aşa că m-a angajat la bucătărie.
A început să-mi placă la nebunie să gătesc.
Mâncare italiană.
De fapt, îmi plăcea tot ce era italian.
Şi ce s-a întâmplat cu Sophia ?
Tatăl ei a aflat de noi şi m-a concediat.
- Ce păcat. - Deloc. Asta mi-a deschis multe uşi.
În următorii ani am lucrat în unele dintre cele mai bune restaurante din Milano.
Şi cum se face că încă nu eşti bucătar şef ?
Nu ştiu.
Bănuiesc că încă nu mi s-a oferit ceva care să-mi placă.
Ce dorinţă ai avea dacă ţi s-ar îndeplini una ?
Dorinţa mea s-a îndeplinit deja.
Am preparat-o azi dimineaţă.
- Nu prea-mi plac dulciurile. - Încă n-ai gustat prăjitura mea tiramisu.
Poate că totuşi îmi plac dulciurile.
Ştiai că în italiană, "tiramisu" înseamnă "mâncarea zeilor" ?
Nu, nu înseamnă.
Ar trebui să însemne.
Ai un pic de... un pic de frişcă, aici.
Ar trebui să plec.
Te laşi pe fularul meu.
A, ai dreptate. Aşa e.
Scuze.
Noapte bună.
E atât de... imprevizibil.
- În ce fel ? - În toate felurile.
Nu face niciodată lucrul potrivit la momentul potrivit. Este...
Kate ! Viaţa este imprevizibilă.
Nu şi în bucătăria mea.
Sunt sigur că vei reuşi să previi ce e mai rău.
Ce e mai rău ?
Că te va tolera oricât.
Ce este asta ? O nouă formă de terapie ? Insultă pacientul ?
Doar cei mai buni psihologi o folosesc.
Ne vedem după ore, da ? O zi bună.
Bună, Kate.
- Am ajuns la timp. - Ai un minut ?
Sigur că da.
Am vorbit cu învăţătoarea lui Zoe.
De multe ori a adormit în timpul orelor.
- Ştii ce explicaţie are pentru asta ? - Nu.
Spune că e din cauza orelor târzii de muncă.
Le spune colegilor de clasă că lucrează ca asistent la bucătărie,
în restaurantul tău, pentru a-şi plăti cazarea şi masa.
- Înţeleg. - Dacă aş fi crezut, într-adevăr,
că Zoe lucrează până târziu într-un restaurant,
ar fi trebuit să contactez Protecţia Copilului.
- Nu va fi nevoie. - Ştiu asta.
Atunci când copiii sunt bine îngrijiţi de rudele lor, e mai bine pentru toţi.
N-aş vrea ca Zoe să fie dată spre adopţie, după ce a trecut prin atâtea.
Dar sunt sigură că veţi rezolva problema...
... şi nu se va ajunge la asta.
O să stau cu ochii pe Zoe şi mai vorbim, curând.
Şi apoi celularul dlui Daniels a sunat,
a răspuns şi a vorbit toată ora. A fost foarte haios.
Zoe, trebuie să vorbim despre ceva.
Nu mai poţi veni cu mine la serviciu.
De ce nu ?
Pentru că mă tem că mi te vor lua.
- Dar îmi place să merg la restaurant. - Ştiu asta.
Ştiu că îţi place, dar nu e normal pentru o fetiţă să stea trează atât de târziu.
- Tu nu mă vrei acolo. - Nu, nu e adevărat.
Ideea e că trebuie să te odihneşti bine noaptea.
Mă auzi ?
Nu vrei să ajungem în situaţia de a fi luată.
Cui îi pasă ? Oricum nu mă vrei !
Zoe.
Zoe !
Zoe, gata ! Opreşte-te !
Lasă-mă ! Lasă-mă ! O vreau pe mama mea, nu pe tine !
Zoe ?
- Pot să intru ? - Nu.
Zoe, te rog. Îmi pare rău.
Pleacă.
- Salut, băieţi. Tata e acasă ? - Da. Tata !
- Bună. - Bună, Sean.
- Ce mai faci ? - Bine. Pot să te rog ceva ?
- Sigur că da. - Ştiu că e din scurt,
dar trebuie să plec la serviciu şi m-am certat un pic cu Zoe.
Vrei să coboare ea, sau să urc eu sus ?
- Doar să urci din când în când. - Nici o problemă. Intraţi în casă, băieţi.
- Ai o cheie în plus ? - Sigur, imediat.
- Mulţumesc, Sean. - Cum te descurci ?
- Toate astea sunt ceva nou pentru mine. - Ştiu ce te-ar putea ajuta.
Sun-o pe Ana la numărul ăsta. Se descurcă dumnezeieşte cu copiii.
După divorţ m-a scos din multe belele.
Sunt sigur că se va putea ocupa de Zoe ori de câte ori ai nevoie.
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Băieţi, dacă vreţi să ajungeţi în echipa Irlandei, trebuie să vă daţi silinţa mai mult.
"Dra Armstrong vă prezintă bucăţele de trufe într-o salată de andive,
"ce însoţesc un minunat şi mătăsos peşte file făcut la abur."
"Toate acestea într-o simfonie a gustului dată de sosul de şofran".
Tipul ăsta nu se poate decide dacă eşti compozitoare sau bucătăreasă.
"Opera ei de artă - prepeliţa cu trufe - ne-a dovedit că acum are"
"un extraordinar ajutor de bucătar şef ce-i completează stilul distinct de a găti".
Aşa scrie ?
Voiam să fiu sigur că eşti atentă.
Arăţi de parcă ţi-ar prinde bine un pahar.
Nu beau niciodată la serviciu.
Vorbeşti serios ?
Cum ar fi asta ?
Şi ce altceva nu faci niciodată ?
Ce vrei să spui ?
Păi, nu mănânci niciodată dulciuri. Nu bei niciodată la serviciu.
Sper să-mi spui că nu-ţi dai niciodată întâlnire cu tipi care cântă operă.
Nu-mi dau niciodată întâlnire cu tipi care cântă operă.
Da.
- O ţin eu. - O ţin eu.
Am una bună pentru tine.
Care sunt cele trei secrete ale bucătăriei franţuzeşti ?
Ei, haide. Toată lumea ştie asta.
A, da ? Şi care sunt, deşteptule ?
Unt, unt şi iar unt.
Eşti bun !
Nu trebuia să mă conduci. Doar nu sunt beată.
A, Sean. Salut !
Nick, el este Sean, locuieşte la parter.
El este Nick. Lucrăm împreună.
- Ce mai faci ? - Se vede că nu locuieşti aici.
- Ce face Zoe ? - A adormit. E un copil minunat.
- Noapte bună. - Mulţumesc, Sean.
Da, e atât de amabil.
A supravegheat-o pe Zoe.
E un tip atât de drăguţ, foarte amabil. Nu există vecin mai bun.
E întotdeauna atât de...
... vecin bun...
Ia o aspirină.
Da.
Haide !
E timpul să te trezeşti, iubire.
Nu vreau să merg azi la şcoală.
Ghici ce ?
Nici eu nu vreau să merg la serviciu azi.
Adevărat ?
Azi o să fim doar noi două.
"Pentru toată gaşca de la restaurantul Bleecker 22,
vreau să vă prezint mica mea operă de artă".
- Să vedem poza. - O cheamă Emma Jillian. Uite-o.
- Trei kilograme şi un sfert. - E adorabilă.
"Abia aşteaptă să vă cunoască pe toţi. Vă iubesc şi vă pup, Leah."
Kate întârzie.
Mi-a cerut să-i dau liber. A intervenit ceva personal.
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase ! Ce bine, Park Place !
- Şi cu hotelul, te costă 1500 dolari. - Nu am atâţia.
Ipotecă, iubire. Ipotecă.
Haide ! Iubesc jocul ăsta !
Haide !
Grozav. Mulţumesc ! Ce zar îmi trebuie ?
Am nevoie de... un nouă. Hai, un nouă şi mă aleg cu parcare gratis.
Haide.
- Da ! - Nu.
Nu e corect ! Nu !
Sunt bogată ! Sunt bogată ! Sunt bogată !
Ştii ce înseamnă asta, nu ?
- Nu, ce înseamnă ? - Război !
Hai, luptă. Ce, ţi-e frică de o pernă ?
Cât mai au coastele de miel ? Vreau doi bibani.
Pancetta, brânză de capră, stridii, friptură şi coaste de miel pe grătar.
- Când sunt gata coastele, Mario ? - Vin acum.
Haide ! Luaţi-le !
Aveam nevoie de sufleul ăla acum cinci minute. Haideţi, băieţi !
Am avut 110 comenzi în seara asta. Totul a fost excelent.
Ai avut tot meniul sub control, Nick.
Ţi-ai pus amprenta pe toate preparatele. Şi toţi clienţii fideli au remarcat asta.
Ce zici dacă ai rămâne la noi definitiv ?
Mi-ar plăcea asta.
Dacă şi Kate e de acord.
- Cine e ? - Tu îţi dai seama cât e ceasul ?
- Ce ? - Este foarte, foarte târziu.
Fără tine bucătăria a fost altfel în seara asta.
Sunt sigură că te-ai descurcat foarte bine şi fără mine.
- A fost un infern. - Aşa e mai bine.
Coniac...
... vin alb...
... ţelină...
... praz, hasme...
... şi usturoi.
Mă aleg şi cu nişte trufe.
- Nu e... Mă gândesc că e... - Nu te gândi.
E timpul pentru clătite !
E timpul pentru clătite.
Unde este ajutorul meu de bucătar ?
- Clătite ? - Vrei să mă ajuţi ?
Acum, întoarce-o.
Bine. Poţi să-ţi faci propriul restaurant. Spune-i "La Zoe".
O să-i spun "La Nick şi Zoe".
Cum adică ? Am stors şi eu sucul din portocale.
Bine. "La Nick, Kate şi Zoe".
Îmi place cum sună.
Nu în faţa lui Zoe.
Zoe, acum o voi săruta pe mătuşa ta.
Ce stânjenitor !
Şi acum, cum vom lucra împreună ?
Vom face cum am făcut şi până acum.
Tu îmi spui cum să fac,
iar eu, pe ascuns, fac tot cum vreau eu.
Vreau să vă arăt ceva. Repede ! Haideţi.
Mă scuzaţi. Aveţi frunze de lămâi verzi ?
- Acolo. Dacă le atingi, le cumperi. - Ştiu, ştiu.
- La ce-ţi trebuie ? - O să vezi.
Aici sunt.
- Una pentru tine. - Miroase frumos.
Îţi place ? Şi una pentru tine.
De unde ştiu eu mirosul ăsta ?
E sosul tău de şofran ?
Se pare că nu mai avem secrete.
Dacă atingi...
Ştiu. Cumpăr.
- Tu cumperi. - Doi dolari.
Specialitatea zilei de azi:
raţă din Hudson Valley crescută la fermă,
cu garnitură de piure de dovleac cu nuci,
servită cu coptură de dovleac şi portocale roşii
şi la sfârşit sos de ciuperci
dintr-o varietate de ciuperci sălbatice.
- Din regiunea... - Din regiunea Cognac, Franţa.
- Cum ţi se pare ? - Ce e aia ?
Nick a venit cu o idee genială să punem desertul la pachet...
E atât de simplu.
Atât de simplu.
Şi, Nick, îmi plac vinurile acelea pe care le-ai recomandat pentru meniu.
Va trebui să te consulţi şi cu Kate.
John, vorbeşte-ne despre felul acela de mâncare din sparanghel.
De asemenea avem o garnitură specială,
mai bine zis un antreu, cu sparanghel, ceapă
şi felii de pepene verde.
Preparatele pentru masa cinci, gata în 2 secunde, şefa.
Nick, perechea de la masa opt vrea să te cunoască.
- Sunt fascinaţi de bibanul tău. - E meritul lui Kate pentru toate felurile.
- Ei nu-i place să iasă din bucătărie. - Interesant.
- Ce ne mai poţi spune despre ea ? - Ştii ce ?
Nu vreau să ne certăm. Nu mă interesează cine se duce.
Dar dacă te duci tu, încearcă să nu înjunghii pe nimeni care se plânge de mâncare.
Nu te uita la mine.
Tu, eu. Înăuntru. Acum.
- Deci, care-i povestea ? - La ce te referi ?
Ce ? Lipsesc câteva zile şi:
"Nick, e cu vinul, Nick e cu clienţii, Nick e cu pacheţelele..."
Mi-a oferit postul tău.
Poftim ?
De ce nu mi-ai zis ?
- Nu-mi vine să cred ! - Voiam să-ţi spun.
Ştiam eu că nu pot avea încredere în tine.
- De când te-am văzut, am ştiut. - Adevărul e că n-ai încredere în nimeni.
- N-ai avut încredere în nimeni, niciodată. - Ghici, ce ?
De ce aş avea, când văd că mi se întâmplă aşa ceva ?
De ce n-ai tupeul să conduci singur o bucătărie, Nick ?
În loc să vii aici şi să mi-o furi pe a mea ?
- Asta e părerea ta ? - Este exact ce cred.
Ştii, Kate...
... ai face bine să mai ai şi încredere în oameni câteodată.
Poate că într-o zi o să-ţi dai seama de asta.
Tu nu înţelegi. Bucătăria asta e viaţa mea.
- Asta sunt eu. - Nu, nu eşti tu asta.
E doar o mică parte din tine.
Anna, eu sunt.
Bună.
Cum a fost ?
Ne-am simţit bine. Am jucat Monopoly.
- Cine a câştigat ? - Ea a câştigat.
Mulţumesc mult, Anna.
- Ne vedem mâine. - Noapte bună.
Ai un mesaj nou.
Primit luni la 23:54.
A, şi ca să se consemneze, refuzasem oferta.
Nu mai sunt alte mesaje.
A, şi ca să se consemneze, refuzasem oferta.
Kate.
Încă eşti trează ?
Unde este Nick ?
S-a dus acasă după serviciu.
Culcă-te, este târziu.
- Kate ? - Da.
Poţi să dormi cu Louie dacă vrei.
Ah, iubire, ce drăguţ din partea ta.
El are nevoie de tine, eu sunt bine.
Noapte bună.
Nu aveai nici un drept să-l goneşti. Acesta este restaurantul meu.
Mi-ai arătat asta foarte clar.
Ai face bine să găseşti un înlocuitor, repede.
Nu ai avut nevoie de ajutorul meu să-l găseşti pe ultimul.
- Kate. - Bine. O să găsesc pe cineva.
Adică o diplomă, sau ceva de genul ăsta ? N-am o asemenea hârtiuţă.
Dar sunt mulţi şoferi care conduc fără carnet...
... şi dacă ei pot conduce... aşa că... ştii tu.
Specialitatea mea este în domeniul cărnii de vită.
Lucrez cu carne tot timpul. Cârnaţi, carne de vită, carne de porc.
Sunt faimos pentru fripturile mele vietnameze din porc,
cu piure cu şofran şi lămâi verzi cu sparanghel.
Mă descurc grozav cu oamenii. Sunt foarte sociabilă.
A, sunt... sunt sociabil.
Lucrez bine în echipă atât timp cât ceilalţi fac ce le ordon eu.
A fost o neînţelegere între mine şi bucătarul şef...
... şi managerul, şi proprietarii.
Concediat. Adică: "Eşti concediat !"
Eu cred că ne-am despărţit în termeni amiabili.
De ce nu mai vine Nick să ne viziteze ?
Ne-am cam... certat.
- Din ce cauză ? - Prostioare de adulţi.
De ce nu vrei să-mi spui ?
- Nu e vorba că nu vreau să-ţi spun. - Se va întoarce vreodată ?
Nu, iubire.
Zoe.
Pentru Zoe. Cu dragoste, mami.
Zoe, eşti trează ?
Am terminat.
Iei micul dejun ?
Zoe ?
Nick, eu sunt. Zoe e cu tine ?
M-am trezit azi dimineaţă şi dispăruse.
Sunt aici, chiar acum. Nu au văzut-o.
Nu ştiu. I-am spus de noi aseară, era un pic tristă, dar...
O, Doamne.
Ce au zis cei de la poliţie ?
Verifică în gări şi autogări. Poate fi oriunde.
Este un copil. Probabil că a ales un loc pe care îl cunoaşte, corect ?
Am mers cu ea doar la şcoală şi la restaurant. Atât.
Kate, o să fie bine. Va fi bine.
Ştii ce ? Poate ar trebui să verificăm dacă nu s-a întors acasă.
Zoe ?
Poate a lăsat un bilet pe undeva.
Nu e aici.
Şi-a luat rucsacul ? Dacă nu a luat nimic...
- Nu l-a luat pe Louie. - Poftim ?
N-ar fugi de acasă fără Louie, nu-i aşa ?
Am dezamăgit-o, Nick. Simt că am stricat totul.
- O s-o găsim. Îţi promit. - Îi simte lipsa mamei ei.
Are nevoie de ea.
Cred că ştiu unde ar putea fi.
- Uite-o ! Acolo ! - Oh, slavă Domnului.
Zoe, eşti bine ?
Zoe, te rog, să nu mai faci niciodată asta.
Mi-a fost foarte frică că ţi s-a întâmplat ceva.
Iubire, ce ai ?
Mi-e teamă că o s-o uit.
Nu o vom uita niciodată.
Ţi-o promit.
Niciodată.
Putem veni aici ori de câte ori vrei, bine ?
Intri şi tu, nu-i aşa, Nick ?
Astăzi nu, iubire.
- Încă mai sunteţi certaţi ? - Nu.
Haide.
Ne vedem sus.
- Ştii... - Ştii, Kate...
Vreau doar să-mi cer iertare, Nick.
Nu e nevoie. De fapt, eu vreau să-ţi mulţumesc.
M-am gândit mult la ce mi-ai zis...
... cum că n-aş avea curajul să fac ceea ce vreau. Şi ai avut dreptate.
Şi de aceea...
... am acceptat un post.
În San Francisco.
Bucătar şef al unui restaurant nou.
- E grozav. - Da.
Nu aş fi reuşit fără tine.
Bucătar şef.
Tipul de la masa 7 a zis că dacă o voia carbonizată,
n-ar fi cerut-o în sânge.
- Este în sânge. - Se pare că nu destul.
Dacă ar fi mai crudă de atât, ar chema un taxi şi ar pleca de aici.
Uite. Sunt oameni care lucrează în publicitate. Şi cheltuie mulţi bani la noi.
Fără crize în seara asta. Mai fă o friptură.
- O friptură în sânge, repede. - O friptură în sânge, repede.
Unde e mielul pentru masa şase ?
- Cum e prepeliţa ? - Grozavă, şefa.
Luaţi-le ! Terrine, carpaccio.
Din nou idiotul de la masa şapte.
Vrea să ştie dacă ai văzut vreodată o friptură în sânge.
- Are destul sânge ? - Eşti nebună ?
- Da. De aceea fac terapie. - Îmi pare atât de rău.
Vă aduc o altă faţă de masă imediat.
Nu, te rog, lasă-mă pe mine să mă ocup de asta.
Bravo !
M-am simţit atât de bine.
Vreau doar o friptură.
Aş vrea să existe o carte de bucate pentru viaţă.
Reţete care să ne spună exact ce trebuie să facem.
Ştiu, ştiu. Acum o să zici: "Şi cum o să mai învăţăm, Kate ?"
Nu. De fapt nu aveam de gând să spun asta.
- Vrei să mai ghiceşti o dată ? - Nu, spune.
Ce aveam de gând să spun era: "Tu o ştii mai bine ca oricine."
"Cele mai bune reţete sunt cele pe care le creezi tu însăţi".
Aşteaptă o secundă.
Cred că trebuie să ştii că mai e ceva ce nu fac niciodată.
Ce ?
Niciodată nu mă auto-invit în apartamentul unui bărbat,
să-l leg la ochi şi să-i dau din sosul meu de şofran
şi să-l implor să nu plece la San Francisco.
- Niciodată nu faci asta ? - Niciodată.
Mare păcat.
- O să o prăjeşti înainte, da ? - Da, şefa.
Să nu uiţi să mai scazi din sos puţin, bine ?
- Întinzi coarda, iubito. - Nu, nu e adevărat.
Ba da. Vezi tu, lingura ta e pe teritoriul meu.
Nu mă pot abţine, când preparatul tău e prea subţire ? Trebuie să zic ceva.
Nu voiam să-ţi spun, dar al tău are cocoloaşe.
Eşti nebun.
- Este perfect. - Lasă-mă pe mine să decid.
Ai dreptate, este perfect.
Clătite.
Mulţumesc.
Zoe, e suficient.
- Bună. - Bună.
Hei, Zoe. Mulţumesc.
Aşteaptă. Las-o să ne spună despre ce e vorba. Ce avem ?
La Kate, Nick şi Zoe
Traducerea: Traian Popa