ROMA CU 3 ANI ŞI JUMĂTATE ÎN URMĂ
Bună.
- Cum a mers ? - Groaznic.
Am un Thunderbird din 1963 pe care l-aş fi vândut într-o zi acum un an.
Acum vor doar să se uite la poze.
Miroşi bine.
- Cum a fost ziua ta ? - A fost grozavă.
Am avansat mult în cazul Bulgari.
Serios ?
Am găsit o urmă de bocanc. Una foarte bună.
Tocul stâng era tocit rău de tot.
- E o pistă bună. - Ştiu.
- Am găsit un fir de păr. - Un fir de păr...
E la laborator.
Să sperăm că până mâine la prânz îi aflăm ADN-ul,
ce fel de balsam foloseşte, dacă îşi face şuviţe, are mătreaţă... Totul.
- Nu-i aşa că e uluitor ? - Este, într-adevăr.
Ştii, a meritat să avem câţiva oameni în plus care să ne ajute.
Faci pe modesta.
Vii în pat, iubitule ?
O să fac un duş. Nu vreau să te ţin trează.
UNSPREZECE + UNA
East Haven, Connecticut Cu trei săptămâni şi jumătate în urmă
- Bună dimineaţa ! - Bună dimineaţa. Sunteţi dl...
Diaz. Miguel Diaz.
- Şi sunteţi aici ca să deschideţi un... - Un cont de pensii simplificat.
Minunat.
- Aici scrie că sunteţi deja pensionat. - Sunt.
- Ce ocupaţie aveaţi ? - Am fost antrenor de baschet la liceu.
V-aţi descurcat destul de bine.
- Cum te cheamă ? - Greg.
Dă-mi voie să te întreb ceva. Aveţi cutii de valori aici ?
- Da. Se află în seiful nostru. - În seiful vostru ?
Are peste 100 de ani.
Desigur, i-am făcut de atunci câteva îmbunătăţiri ultimul răcnet.
Ştii, am fost o dată într-un seif în timp ce era jefuit.
Trebuie să fi fost o experienţă pe cinste.
Da.
E prea roşie.
Cu ce vă ocupaţi ?
Soţul meu şi cu mine ?
Ei bine, el s-a retras din afaceri. De curând. E grozav...
Iar eu am lucrat la o galerie de artă şi...
Îmi place arta, evident, şi vopseaua şi...
E prea maro. Îmi pare rău.
- Vă deranjează dacă... ? - E vopseaua dv.
Să vă arăt ceva anume ?
Căutam ceva pentru soţia mea.
Pentru o ocazie specială ?
E a doua noastră aniversare de 3 ani de căsnicie.
Scuze. Salut, dnă Diaz, tocmai discutam despre dv.
- Cum a mers la bancă ? - A fost uşor. Vreau să spun, grozav.
- Nu. Vrei să spui uşor. - Ce e ?
Eşti în misiune de recunoaştere de aniversarea noastră ?
- Tess... - Să te întreb ceva.
- Unde eşti acum ? - Evaluez un magazin de bijuterii.
Interesant mod de a te reintegra în societate,
ceea ce a fost ideea ta, aş adăuga.
Să mă opresc din vopsit acum ?
Să-ţi spun ceva cu adevărat important. N-am găsit restaurant pentru diseară.
- Atunci rămânem acasă. - Serios ? Bine. Gătesc eu.
- Nu. Eu gătesc. Tu o să vorbeşti. - Vrei să vorbesc ?
Cuvinte, tot tacâmul ? Ştii, pentru asta există florile.
- O, nu. Danny. - Ce s-a întâmplat ?
Tess ? Ce se petrece ?
Beciul... e inundat şi s-a stins flacăra de veghe.
Închide telefonul !
Bună, Tess.
Unde e, Tess ?
Unde e, dl Diaz ?
Îi vreau înapoi, Tess. Îi vreau înapoi pe toţi.
I-ai primit înapoi de la compania de asigurări.
Vreau înapoi banii mei. Cei furaţi de soţul tău şi de cei 10 prieteni ai lui.
Cu dobândă. 160 de milioane de dolari, timp de 3 ani,
e o camătă mare. Şi vreau totul înapoi.
Are două săptămâni.
N-o să-i găseşti niciodată. Sunt mult prea deştepţi pentru tine.
Da.
Ştii, la urma urmei,
nu sunt singurul pe lumea asta care caută gaşca lui Ocean.
Ştiu că sunt doar mirele şi n-ar trebui să spun nimic, nici să ţin un discurs,
dar nu-mi pasă de reguli, pentru că vreau să-i mulţumesc familiei mele,
mamei şi tatălui meu, unchiului Gary şi mătuşii Grace,
unchiului Ted, mătuşii Celeste,
copiilor lor, Denise şi Jessica,
episcopului Tom şi soţiei sale, Helen,
vecinului meu, John şi noii sale prietene, Tanya, şi
tuturor băieţilor de la Lean Machine Inc.: lui Bobo, lui Cap de Chefal, Marelui Sam
şi tuturor celor care au fost grozavi
şi au primit-o pe Sara în familie. Mulţumesc.
Scuzaţi-mă,
- ...vreau doar să... - Ridică-te.
- Mă ridic.
- Mergi. - Merg.
Aş vrea să vă spun şi eu câteva cuvinte despre angajamente,
despre onoare,
despre responsabilitate,
despre persoana aceea specială şi despre cum să-i mărturiseşti...
Scoală-te. Trage scaunul în afară.
Să-i mărturiseşti, de faţă cu toată lumea
că nunta ei
şi luna de miere specială la Centrul EPCOT,
vor trebui amânate.
Fotograful ? Iisuse, e doar un prieten.
L-ai întâlnit în clubul The Mint. Îţi aminteşti ?
Bineînţeles că da.
Doar nu o să mă fac de râs în faţa noului meu prieten
zburând cu un avion comercial.
Avem un buget limitat ?
Scuză-mă, dar cine n-a putut să pătrundă pe piaţa chineză de telefoane mobile ?
Tu şi legăturile tale. Ce-a mai fost şi asta ?
Părea foarte drăguţ.
Ştii că bărbaţilor le e greu să fie prieteni cu mine.
Te porţi aşa de fiecare dată când cunosc pe cineva.
Şi ştii ceva ? Devine tare plictisitor !
Femeia care călătoreşte cu un fotograf ajunge întotdeauna să fie expusă.
Credeţi că e doar o întâmplare că nimeni nu ştie
despre omul meu, Fred "Bud" Kelly ?
Sigur nu e o întâmplare.
Există o singură explicaţie, doamnele mele minunate şi ştiţi exact care este.
Vă spun eu care e: conspiraţie, cârdăşie, complicitate. Nimic altceva.
Să vă simplific totul despre omul meu, Fred "Bud" Kelly, ca pe o fracţie.
Fred "Bud" Kelly şi-a făcut patine din sticle de whisky
la ferma unchiului său la începutul anilor 1900 în Noua Scoţie.
Şi o să vă mai spun ceva: nu i-aţi văzut niciodată numele pe Cupa Stanley.
Ştiţi de ce ? Nenorocitul de Jim Crow i-a şters numele din cărţile de istorie.
Au ! M-ai cam...
Se pare că de fiecare dată când te văd, joci cartea rasistă, Frank.
Oare de ce ?
Poţi să-mi dai drumul la picioare.
Londra, Anglia
Nu te deranjează ? Sigur că mă deranjează, amice.
Dar ce... vrei să fac ? Ei, e ca...
Nu se aud versurile deloc.
Nici nu poţi să prinzi ritmul cu toate bipurile !
Dacă vrei să-ţi auzi melodia la radio, asta trebuie să faci !
Ei, e ca..., nu ? E absolut... !
Ai dreptate. E al... ca... !
Ce... mai e şi asta ?
E cineva în studioul nr. 2.
O, la... !
Şi nu l-ai contactat pe tata în legătură cu asta, nu ?
Serios, nu există nici un motiv să-l amestecăm pe el sau pe mama.
Doar tu eşti responsabil, Linus.
În regulă. Bine.
- Pentru că am o întreagă reţea... - Dă-te jos din maşină.
Mulţumesc.
Dle Bloom ?
Se pare că e o mică problemă cu cardul dvs.
- Poftim. - Mă tem că nu pot, dle.
De ce ?
Directorul dv comercial a spus că veţi înţelege.
- Todd a spus că voi înţelege ? - Nu. Dl Benedict.
Dl Benedict, dl Bene...
O, da. Un vechi prieten. Un farsor.
Spune-i dlui Benedict că a câştigat runda asta. Da.
Terry Benedict.
O, Terry !
Mă priveşte din cealaltă parte a camerei şi văd că e topită după mine,
pentru că s-a holbat în direcţia mea toată noaptea.
Aşa că deodată mă duc la ea şi o iau în braţe
şi o ţin lipită de mine şi îmi aruncă o privire înfocată,
îi arunc şi eu o privire înfocată, e ceva electric.
Şi îi spun: "Mami..."
"Mamă..."
Îţi mulţumesc că m-ai lăsat să termin.
Ce pot să spun ? Eşti un tip nostim.
Da. Prietenul meu, Rusty. Îmi fac griji pentru el.
Are un hotel în Los Angeles,
care pierde o groază de bani şi nu-şi trăieşte deloc viaţa.
E un puşti de treabă, deştept, dar se speteşte degeaba.
Crezi că pot să trimit ceva prin tine, ca un mesaj pentru el ?
Eu îţi citesc ţie în palmă, nu lui.
Cineva care poate să facă asta, s-ar descurca bine.
- Dar sănătatea ? Mă cam dor şalele. - Vă rog !
Asta. N-ai putut să vezi asta ?
L-am sunat, am bătut la uşă, dar nu vrea să deschidă.
- Mă ocup eu. Îl cunosc. - Iisuse Hristoase, sunteţi handicapaţi ?
- Scrie: "nu deranjaţi !" - Eu sunt.
Salut.
Intră.
Doamne, Topher, nu trebuia să distrugi neapărat camera.
Îmi pare rău, Rust. Ştiu că e hotelul tău.
Doar că...
E vorba de o fată.
O iubesc, omule.
O iubesc, dar mă scoate din sărite !
Nu pot să dorm. Nu pot să lucrez. Mi-am dat demisia din serial.
Am dat-o în bară cu filmul lui Dennis Quaid.
- Adică, e ca şi cum... - Alo ?
Doamne, e ca şi cum porcăria asta de Cabală nu ar funcţiona !
Rusty. La telefon.
Frate, nu pleca.
Am un mesaj
pentru Robert Charles Ryan,
viitor fost proprietar al Hotelului Standard.
Eu sunt.
Ultima dată când am vorbit mi-ai închis telefonul.
Ai folosit cuvinte urâte. Am urechi sensibile.
Recunosc că m-am enervat un pic în seara aceea.
Te gândeşti mult la seara aceea, nu ? Mă mir că m-ai sunat.
Credeam că o să mor înainte să aud sunetul care m-a ucis.
Am fost rugat să acţionez cu moderaţie. Altfel te-ai fi trezit într-o dimineaţă,
te-ai fi dus la maşina ta preferată din cele 17 care îţi aparţin
şi când ai fi băgat cheia în contact...
Ai două săptămâni.
Prima zi de joi. Mai sunt 13 zile.
Mi-ai spus că soţia ta a zis că ne-a numit gaşca lui Ocean.
Cine a hotărât asta ? Sunt un contractant particular.
A fost o colaborare. Porecla asta e o insultă.
Da. A fost o singură spargere pe care am dat-o împreună.
De unde vine atitudinea asta de proprietar ?
Mi se pare un pic cam posesivă.
S-ar putea argumenta că deoarece a fost ideea lui Danny...
Stai aşa. Am avut fiecare domeniul nostru de expertiză.
Fără noi, rămânea doar o idee, amice.
E dureros, ştii ? Ne-am înţeles s-o numim spargerea Benedict.
Aşa îi spuneam când am lucrat la ea.
Dacă vrei s-o numeşti altfel, atunci...
Staţi. Când aveţi o problemă, la cine vă duceţi ?
- La Rusty. - Rusty...
Mulţumesc, Linus. Să revenim.
Având în vedere cât am furat, plus dobânda, cât datorează fiecare ?
17,34 milioane de dolari, dacă Benedict ne cere doar un procent
peste cea mai mică dobândă, dar nu cred.
- Să zicem 19, ca să fim siguri. - Bine. 19 fiecare. Îi are cineva ?
Ce ? Credeţi că bursa e un mare mister, dincolo de limitele înţelegerii umane ?
N-aţi văzut semnele ?
Eu am văzut semnele.
Câţi vă lipsesc tuturor ? Ţie câţi îţi lipsesc ?
Paisprezece.
- Ţi-au rămas doar 5 milioane ? - Da. Îmi faci morală de faţă cu toţi ?
Nu ştii cum e să creezi ceva din nimic, aşa că...
- Cu dobândă îmi lipsesc şapte. - Opt.
Am cheltuit cam un milion, mai ales pe dezvoltarea talentelor.
Aşa că 7 pentru mine. Mamă, dobânda e ucigaşă.
- Sunt mai uşor cu 9 milioane. - Care e dobânda ?
- În jur de şase. - Atunci datorez şase.
- Cât ? - Locuiesc la părinţi.
Eu datorez 25.
Hotelurile...
Saul ?
Nu i-am cheltuit pe toţi, dar o s-o fac.
Eu ies din afacere, băieţi.
Fiind cel mai bătrân, trebuie să vă spun că nu mai rezist.
La vârsta mea cred că mi-am câştigat dreptul să fiu egoist.
Vreau să vă mulţumesc tuturor pentru ocazia minunată.
Sunteţi cei mai buni, după părerea mea.
Dar vreau ca ultimul cec pe care-l scriu să nu aibă acoperire.
Saul, tu râzi de noi ?
Saul !
- Eu pot să acopăr partea lui Saul. - Nu trebuie s-o faci.
Cu cine o să vorbesc, dacă muriţi toţi ?
Ai dreptate. Bine, eu datorez 10. Uluitorule ?
Da, dar e o casă frumoasă.
- Asta face... - 97, aproximativ.
Nu ne-a găsit singur.
- L-a ajutat cineva. - Un alt hoţ.
Nu ştim pe nimeni care ar încălca regula nr. 1.
Ştim doar că avem nevoie de lucru. Ceva care să plătească bine.
Suntem prea căutaţi ca să lucrăm în ţară.
- Aşa că plecăm. Ce ziceţi de... - Avionul nostru decolează la ora 17.
- Bine. Unde mergem ? - La Amsterdam.
Amsterdam să fie. Timpul trece, băieţi. Să mergem.
- N-am mai fost la Amsterdam. - Am auzit că nemţoaicele sunt superbe.
Rusty...
- Amsterdam ? - Da.
Nu-i spune lui Danny.
Hei, Rusty...
Scuze. Scuze.
- Ce faci ? Ce e cu tine ? - Nimic. Pot să... ?
- Pot să-ţi vorbesc o secundă ? - Ce ai ?
Nu ştiu. Poate nu e momentul potrivit ca să-ţi vorbesc despre asta, dar,
m-am gândit,
M-am pregătit
şi tare aş vrea să,
să joc un rol mai important de data asta.
- Simt că sunt pregătit pentru asta şi... - Da, de ceva vreme...
Mă întrebam dacă pot să vin şi eu la întâlnire să vă ajut la negociere.
Bine.
E doar o primă întâlnire cu Matsui.
Are un limbaj aparte cu tipul ăsta.
Data trecută v-am urmărit îndeaproape pe tine şi pe Danny. Am învăţat enorm.
Linus, după părerea mea, nu eşti pregătit.
- Bine. - Dar... dar...
Dacă tu eşti convins că eşti pregătit,
pot să vorbesc cu Danny. E realizabil.
Dar trebuie să fii sigur.
- Nu eşti sigur ? - Ba. Sunt.
- Dar dacă aş avea o întrebare, aş... - M-ai suna pe mine.
- Oricând. În regulă. - În regulă.
- Bine. - Grozav. Mulţumesc.
Era cât pe-aci să nu vin să-ţi spun.
Atunci eu încă aş mai dormi.
Mulţumesc, amice.
- Cine e ? - Linus.
- Ce ? - Sunt Linus.
Rusty e aici ? E aici ?
- Ştii unde e Rusty ? - Nu.
L-ai întâlnit pe Matsui ? Serios, ce crezi despre mine
în ceea ce priveşte, ştii tu, calităţile mele de conducător ?
Uită că nu ne angajăm.
Prima sâmbătă. Mai sunt 11 zile.
- Sau iroseşti timpul tău şi pe al lui. - Şi pe al nostru. Şi pe al lui.
Să nu aduci vorba de Benedict decât dacă o face el.
Şi dacă o face, spune-i totul.
Exact. Nu divaga. Şi nu uita ce ţi-am mai spus.
- Despre ce ? - Să asculţi.
Linişteşte-te. Şi ţine minte: dacă nu reuşim, s-a zis cu noi.
Rusty, ieri am încercat să te sun toată ziua.
Aşa că trânteşte vodca cu tonic înapoi pe tavă şi zice:
"Hei, poate că de asta mi-e aşa de cald în ultima vreme !"
- Deci, trecem la afaceri ? - Să trecem.
Un doctor care se specializează în probleme dermatologice
va visa că a adormit în faţa televizorului.
Mai târziu se va trezi în faţa televizorului
dar nu-şi va aminti visul.
Ai fi de acord ?
Dacă toate animalele de-a lungul ecuatorului ar fi capabile să flateze,
atunci Ziua Recunoştinţei şi Halloween ar cădea în aceeaşi zi.
Când aveam 4 ani, am privit-o pe mama omorând un păianjen
cu o învelitoare de ceainic.
După câţiva ani mi-am dat seama că nu era un păianjen,
era unchiul Harold.
O, lasă soarele să-mi lumineze faţa,
Stelele să-mi umple visele,
Sunt un călător şi în timp şi în spaţiu,
Ca să ajung unde am fost.
E bine ? Stăm bine ?
- "Caşmir ?" - Ăsta a fost aportul tău ?
- Nici nu ajunsesem la condiţii. - Cât pe-aci să pierdem totul.
Nu înţeleg ce s-a întâmplat înăuntru. Ce am spus ?
- Ai făcut-o târfă pe nepoata lui. - Una foarte ieftină.
- Are 7 ani. - A căzut la pat bolnavă de...
- Nu, nu-i spune asta. - Ai dreptate. Scuze.
- Bine. Deci ce înseamnă asta ? - Înseamnă că rămâi aici.
Numele ţintei este van der Woude, un bogătaş care trăieşte retras.
De ani de zile pretinde că vinde obiecte de artă, dar nu a vândut nimic.
Magazinul este propria lui casă, în care nu intră nimeni.
Dar nu vă lăsaţi păcăliţi de excentricitatea lui van der Woude.
Casa este extrem de bine protejată.
- Ce căutăm, Danny ? - Un document.
Foarte vechi, foarte valoros.
- Da ? Ce este ? - O acţiune.
Prima emisă de prima corporaţie de pe planetă:
Compania Olandeză a Indiilor de Est. Este singura de acest fel.
- Cât e profitul ? - 2,5 milioane de euro.
Stai aşa. Câte 2,5 milioane fiecare ?
Nu.
- Cine a negociat asta ? - Încetează. Ştii ce ?
- Multora li s-ar părea o groază de bani. - Nu ţi-e bine ?
Dacă dăm săptămânal câte o spargere ca asta,
nu-l plătim pe Benedict decât în...
- Septembrie 2005. - Iisuse Hristoase, Danny !
Basher, înţeleg, dar asta ni s-a oferit.
După ce reuşim treaba asta,
Matsui ne dă alta, care e de 10 ori mai profitabilă.
Destul pentru o amânare de la Benedict.
Speri.
- Sper. - Sperăm.
Vestea bună e că Matsui ne-a dat parola sistemului.
- Deci ce mai aşteptăm ? - Să plece van der Woude.
Asta e vestea proastă.
- Nu pleacă niciodată. - Suferă de agorafobie.
Chiar n-a ieşit niciodată din casă ?
În cei 10 ani de când s-a mutat aici, nu.
Nu crede în aerul curat ?
Din când în când deschide fereastra de la etajul al 2-lea.
- Ce înseamnă asta ? - Doar atunci putem să intrăm.
În fiecare noapte la 1,30 ia un somnifer şi-şi pune Simfonia a 3-a de Beethoven.
Pe la a patra parte doarme buştean. Aşa că intrăm la 3 dimineaţa.
Putem să ne conectăm la sistem prin liniile de telefon ?
E un sistem în circuit închis cu două servere redundante
închise în carcase de titan lângă patul lui,
aşa că e imposibil să-l spargem.
Uitaţi-vă. E simplu. Camioneta depanatorilor de telefoane.
Cu nacela până la etajul al 2-lea. Tijă telescopică prin fereastră.
- Introducem codul ciudatului. - Bine. E o idee tâmpită.
- O singură bandă, un singur sens. - E o idee tâmpită.
În ordine ? Iar blocajul aduce poliţia.
Exteriorul e urmărit de 5 camere independente.
Monitorizate 24 de ore din 24 de o companie de securitate.
Are 5 camere exterioare ? Tipul ăsta chiar e ciudat.
- Un superciudat. - Dar prin acoperiş ?
Încă două camere, senzori de apăsare... Nu te atinge de mâncarea mea.
- E o plasă de lasere deasupra trapei. - Să-l afumăm pe ciudat.
- Să-l afumăm pe ciudat ! - Hei !
- Ce e ? - Chiar trebuie să folosim termenul ăla ?
- Care termen ? - "Ciudat".
Institutul Naţional de Sănătate Mintală estimează că 5,6 la sută dintre adulţi
ajung să sufere de "agraforie... fobie" la un moment dat.
- Agorafobie. - Mă rog. Zic şi eu.
Nu cred că trebuie să fim genul de organizaţie care etichetează oamenii.
Acum suntem o organizaţie ?
- Aţi numi-o pe Emily Dickinson ciudată ? - Strângi ajutoare şi nu ştim noi ?
Cine e Emily Dickinson ?
Sunt oare singurul care se simte jenat
să fure de la un tip handicapat ?
- Mie nu-mi pasă. - Da, cam da.
Eu sunt jenat de alte lucruri.
Dar...
- Da ? - Dar...
- Exact. - Ce ?
- Ahab cu ceva pe fir. Livingston ? - Pot să fac rost de ce nu am.
Ahab cu ce ? Ai inventat asta. Nici măcar nu e...
Chestia cu "Ahab cu ceva pe fir" nu e adevărată...
Frank, grăbeşte-te. Lasă-mă să intru.
Cum crezi că e când stai pe toaletă şi cineva bate la uşă ?
Trebuie să mă aşez, altfel fac pe picioarele tale. Haide, Frank.
Prima duminică. Mai sunt 10 zile.
Ia arată-mi schemele.
Fac asta de la 12 ani. Faci micromanagement !
Trebuie să împarţi sarcinile cu cineva, altfel nu mai apuci să trăieşti.
Nu vreau să trăiesc. Vreau ca hotelul să funcţioneze cum trebuie.
Da.
Grozav ! În regulă.
Bine.
Fantastic !
Ştiţi scena din Război în sânul mafiei
când Turturro imploră să-i fie cruţată viaţa ?
Sigur. "Priveşte în sufletul tău !" Plâng de fiecare dată.
- Ce e ? - Nu avem rază vizuală.
Singura posibilitate, fereastra de la etajul al 2-lea.
Suntem cu aproape 8 cm prea sus.
Nu poate să tragă nici măcar Basher.
În universul fizic în care existăm nu poate fi realizat.
Pe cine mai poţi să suni ? Pe tipul cu jaful Bulgari ?
- Nagel. Am vorbit cu el. - Ceva ?
Multe idei. Nici una bună.
Promovează o nouă tehnologie holografică.
E o treabă foarte interesantă.
Poate reproduce orice în 3D.
Chiar şi 97 de milioane ?
- Am ajuns la limită. - Da. Am ajuns.
- Ştii la ce nu ne-am gândit. - La ce ?
Ne predăm. Ce ar mai putea să ne facă Benedict ?
Chiar aşa. Chemăm poliţia, le spunem că noi am dat spargerea de la Bellagio.
Ne închid pentru vreo 20 de ani. Asta o să-l înveţe minte.
- Cred că Tess m-ar aştepta. - Arăţi grozav în salopetă.
- Cum merg afacerile hoteliere ? - Naşpa.
- Cum e în East Haven ? - Naşpa.
Nu ştiu...
Nu pot să-mi opresc creierul, ştii. Aşa sunt eu.
Intrăm undeva şi văd imediat cum s-ar putea da o spargere.
Asta fac eu. Asta am făcut mereu. Îmi place.
Nu ştiu...
E ironia sorţii, mă înţelegi ?
Tess se uită la mine cum mă perpelesc.
Ascultă ! Lumea a înnebunit şi tu...
- Ce vrei să faci ? - Nu e ataşată fizic de celelalte clădiri.
- Toată casa ? - O ridicăm numai un pic.
Ca Schumann în 1964 la Veneţia şi în 1973 la Istanbul.
Avea numai 6 oameni.
- Nu putem înclina o casă întreagă. - Au făcut-o cu Turnul din Pizza.
- Exact. Mulţumesc. - Au trebuit 300 de oameni şi 2 ani.
Sunt 30 de piloni. Îi tăiem, introducem cricurile şi dăm din manivelă.
E cel mai bun plan al nostru, având în vedere că e singurul.
- Cât timp o să ne ia ? - Cum spuneam, e singurul nostru plan.
Prima zi de marţi. Mai sunt 8 zile.
Ce ?
Bine. Stai aşa.
Încearcă acum !
Nr. 5. Sunt gata.
Maeştrii hoţi care practică înşelătoria pe termen lung
au vieţi separate, de civili.
Au slujbe legale şi familii, ceea ce îi face foarte greu de prins.
Cel mai mare hoţ al tuturor timpurilor a fost, fără îndoială,
Gaspar LeMarc, care ori a murit în Portugalia în 1988,
ori în Hong Kong în 1966,
ori mai este încă în viaţă.
Poate nu vom şti niciodată,
pentru că LeMarc nu a fost niciodată capturat sau fotografiat,
în ciuda faptului că a fost activ mai bine de 50 de ani.
Deşi a lăsat în urma lui o grămadă de imitatori,
unul singur poate fi comparat cu LeMarc.
Hoţul pe care îl cunoaştem doar sub numele de Vulpea Nopţii.
Botezat astfel după figurine din onix
pe care le lasă în urmă ca să ne zeflemisească,
Vulpea Nopţii trebuie considerată prioritatea noastră.
Seria sa de jafuri mediatizate
este o ruşine pentru branşa noastră, pentru întreaga noastră profesie.
Avem nevoie de mai mult decât de resursele tradiţionale
pentru a urmări hoţi ca Vulpea Nopţii.
Trebuie să ne antrenăm ca să gândim ca ei,
să vedem ceea ce văd ei.
Şi nu trebuie să ne lăsăm distraşi...
Ce ?!
Bună, Isabel. Avem mare nevoie să ne ajuţi cu cazul ăsta.
Sper că locul nu a fost contaminat.
Când pot să vorbesc cu dl van der Woude ?
Probabil mâine. I-au fost administrate sedative.
Nu ne dăm seama cum au dezactivat alarma.
- Poate au încercat s-o scurtcircuiteze. - Ar fi declanşat sistemul...
Şi ar fi dăunat circuitelor.
Atunci nu ştiu cum au intrat.
Aveau codul. Îl mai ştia cineva în afară de proprietar.
Van der Woude jură că e imposibil. A programat chiar el ultimii 9 paşi.
A instalat-o şi nu a mai plecat de acasă.
Circuit închis.
Servere redundante. Cutii de titan. Nu-i rău deloc.
Ne cunoaştem ?
- Cred că v-am văzut ieri. - Da ?
Da. Eraţi urmărit de poliţie.
Mă urmăreau pe mine ? Nu.
- Nu cred. - Sunt sigură că dv eraţi.
Asta nu spune nimic bun despre poliţie.
Îmi place Roma. O ador. Dar...
E un post liber unde lucrez, la un nivel superior şi este...
Chiar mă gândeam să încerc să-l obţin.
E la Amsterdam...
Mama are rude acolo, aşa că ar fi... Ar fi bun.
- A ridicat toată casa ? - Toată casa.
- Întreaga casă. - Întreaga casă.
E Specialitatea Schumann. După un tip, un tip adevărat, Max Schumann.
Apoi a făcut-o în Istanbul în 1973.
Ce este ?
Aici a intrat săgeata.
Săgeata ?
Au tras de pe acoperiş prin fereastra deschisă.
Cu o arbaletă, de pe acoperiş prin fereastră ?
E tare dificil.
Nu. A fost imposibil până nu au ridicat clădirea.
Verifică pilonii. O să fie ridicaţi.
- Ai auzit de Max Schumann ? - Nu.
- Ei bine, ei au auzit. - Cine ?
Americanii.
ARMAT
Ia stai puţin.
Exact. De ce au adus un burghiu dacă n-aveau de gând să-l folosească ?
- Ce e ? - Dumnezeule !
Ce ?
Apăsaţi pe butonul play
Felicitări.
Sunteţi al doilea care sparge seiful van der Woude în noaptea asta.
Ajungând al doilea, dle Ocean, v-aţi alăturat unui lung şir de oameni
care au muncit din greu şi au riscat mult
doar ca să ajungă undeva pe locul doi.
Nu le cunoaşteţi numele, desigur,
pentru că au fost daţi uitării.
Ştiţi ce înseamnă asta ?
Înseamnă să nu-şi mai amintească nimeni de tine, niciodată.
Asta vi s-ar fi întâmplat, dacă nu era jaful de la Bellagio.
De unde ştie tipul cine naiba suntem ?
Într-un fel eu sunt responsabil pentru venirea dv la Amsterdam.
Eu l-am angajat pe Matsui, iar el v-a angajat pe dv.
E tipul care l-a condus la noi pe Benedict.
Pe toţi. Inclusiv pe Ocean.
CU O LUNĂ ÎN URMĂ
Îmi vine greu să cred. Iar dv sunteţi ?
- Puteţi să-mi spuneţi Vulpea Nopţii. - Vulpea Nopţii.
În regulă, dle Vulpe a Nopţii, cât o să mă coste informaţia asta ?
- Nu vă faceţi griji. Nimic. - Nimic ?
Cu cine crezi că ai de a face ? Nimic nu costă nimic.
Iar informaţia asta valorează cu siguranţă ceva.
Să zicem că interesele noastre s-au aliniat temporar.
Cum aşa ?
Ei bine, informaţia e gratis, dar v-o dau cu câteva condiţii.
- Ca de exemplu ? - Moderaţie din partea dv.
Moderaţie ? Îmi cereţi mult. Altceva ?
Au două săptămâni să se răscumpere.
Două săptămâni ?
Pot să trăiesc cu asta. Chiar dacă ei nu pot.
Din pură curiozitate, cât va trebui să vă plătească ?
Ca să-i las în viaţă ? Tot ce au furat, plus dobânda.
O dobândă mare.
Dar asigurarea a acoperit suma care v-a fost furată, nu-i aşa ?
Desigur.
Deci le cereţi să vă dubleze suma ? Credeţi că e rezonabil ?
Rezonabil ? Sper că nu. Cum rămâne cu informaţia ?
În regulă. E pe biroul dv.
A fost aici.
Pe la 3,30 în dimineaţa asta. Sunt sigură.
- Cine ? - Vulpea Nopţii.
Du-te la Dampkring şi reţine un tip numit Matsui.
Numele adevărat: Ian Nicholas McNally.
Vulpea Nopţii a fost aici în acelaşi timp cu americanii ? De ce ?
Asta trebuie să aflăm.
Ce face ?
Scoate-l de acolo.
Dumnezeule.
Tipul e ca de piatră.
Nu l-ar putea face să vorbească nici într-un an.
Salon cosmetic Manichiură, pedichiură
Bună, Frank.
Nu înţeleg ce i-am făcut tipului. De ce ne poartă pică ?
Şi cum a făcut rost de cod ?
Nu contează. A încălcat regula nr. 1. E pe listă.
Grozav moment pentru o luptă teritorială.
Am vorbit cu asociatul lui Frank din Dublin.
O să încerce să ne facă rost de numele lui.
Între timp trenul nostru pleacă mâine la 13,38.
Unde e Frank ?
O să se afle.
Apoi o să fim morţi şi nimeni n-o să mai vrea să lucreze cu noi.
Femeia de serviciu.
Am venit să schimb aşternuturile dlui Ryan.
Bună.
E o cameră frumoasă.
E numai a ta ?
Ai venit să mă arestezi ?
De ce aş face asta ?
Doar nu ai furat nimic.
Îmi pare bine să te revăd, Robert.
Şi mie îmi pare bine să te văd.
Desigur, m-ai văzut destul de des în ultima vreme, nu-i aşa ?
Mie îmi place asta.
O numesc hoţ à la mode.
O Specialitate Schumann ?
Asta primesc pentru că am deschis gura.
Ce e cu Vulpea Nopţii ?
Ţi-a lăsat un mesaj ?
Dar o figurină ? O mai ai ?
Presupun că într-un fel e un compliment.
Bănuiesc că e ameninţat de tine, deşi nu-mi pot imagina de ce.
N-ai idee cu cine te pui.
Francezii sunt de părere că e mai bun decât LeMarc.
Doar e francez.
Lasă-mă să-ţi dau un sfat.
Află cu ce l-ai jignit. Cere-ţi scuze. Cere-i îndurare.
Trebuie să plec.
Vreun mesaj pentru Frank ? E la secţie.
Sub ce acuzaţie ?
Am găsit la locul faptei urma unui bocanc Hi-Tec Magnum nr. 48.
Şi ?
Cumpărat cu o carte de credit frauduloasă.
Pornind de la asta, ei bine, sunt doar unul sau poate două
saloane grozave pentru unghii în Amsterdam.
- Şi ne-ai minţit pe noi. - Şi pe mine.
- Frank ştia. - Frank ştia că ţineţi legătura ?
N-am ţinut legătura. Doar o urmăream.
- E o poliţistă ! - E detectiv, de fapt.
- Unde a învăţat despre Schumann ? - Tatăl.
- Ce, a fost poliţist ? - Hoţ.
- Doamne. Era bun ? - Da.
Grozav.
O fostă prietenă furioasă,
al cărei tată, fost hoţ, a învăţat-o toate ascunzişurile meseriei !
L-a văzut pe Danny şi pe Yen.
În următoarele 48 de ore pozele voastre o să ajungă în fiecare staţie din Europa.
- Nimeni nu se uită la ele. - Nimeni în afară de poliţişti.
Detectivi.
Ai crede că ar trebui să-i fie milă de noi, dacă bătrânul ei era hoţ.
Milă sau silă ?
Nu. Bătrânul ei a fost prins în Rusia
cu o zi înainte ca ea să împlinească 9 ani.
A murit în închisoare. Aşa că nu m-aş aştepta nici la milă, nici la silă.
O să pună să fie supravegheat hotelul.
Grozav. Mâncăm room service, vedem filme
şi aşteptăm să ne omoare Benedict.
- Care e tipul de pe bancnota de o sută ? - Adams.
Da. A spus că fiecare problemă e o ocazie deghizată.
Pun pariu că nu putea s-o spună
cu ţeava unui pistol de calibrul 45 în gură.
Băieţi, nu vedeţi latura pozitivă.
Ne-a dat un nume, nu-i aşa ?
Vulpea Nopţii.
Dau un telefon şi aflăm tot ce se poate despre tipul ăsta.
A doua zi de joi. Mai sunt 6 zile.
Numele este M. Diaz. D - I - A - Z.
Este o geantă neagră de voiaj.
Echipa e la Rotterdam. Geanta e la Bruxelles.
El e omul modern: scos din circuit,
speriat, paranoic, dar cu motiv bun.
E prea trist ca să fie nostim. Inutilizabil.
- Pot să scot din el vreo 20 de minute. - Grozav.
Am aflat. Echipa e la Barcelona. Geanta e la Madrid.
E ridicol. Avem de-a face cu o problemă morală.
Ca să nu mai vorbim de faptul că nu mai avem contorsionist.
E într-o geantă undeva.
Avem omul cu valiza.
Ce brută. Ce animal insensibil mai eşti.
- Am sentimente. - Ba nu ai.
Ba am. Mi-e milă de el. E un om închis într-o geantă.
Dar are apă, are aer. Ce puteau să facă ?
Doamne ! Trebuia să se dea jos din autobuz.
Încercau să fie discreţi.
Câte echipe profesioniste de fotbal au jucători de 50 de ani ?
Rusty nu are 50 de ani.
Da, frate. Ştim că Rusty n-are 50 de ani.
Crezi că am 50 de ani ?
Să te întreb ceva. Nu. Te întreb pe tine.
Câţi ani crezi că am ?
48.
Crezi că am 48 de ani ?
52 ?
Poate era mai bine dacă mă întreba pe mine.
Nimeni n-ar trebui să te întrebe vreodată ceva.
Nu duce o viaţă destul de grea ? Trebuie tu să...
- Îi iei apărarea ? - Da, un pic.
L-au băgat pe Yen într-o poşetă.
Pot să te întreb ceva ? Ai observat vreodată...
Dacă mă întrebi ceva, dă-mi ocazia să-ţi răspund.
Doar dacă nu e o întrebare retorică, caz în care răspunsul e evident. Da.
- Bine. Pot să te întreb... ? - Da.
- Ai observat că Tess arată exact ca... - Să nu întrebi niciodată asta.
Vorbesc serios.
- Pe nimeni. Mai ales nu pe ea. - Stai. De ce nu ?
Uite ce e...
Nu-mi stă în fire să fiu misterios...
Dar nu pot să vorbesc despre asta şi nu pot să-ţi spun de ce.
Crezi că arăt de 50 de ani ?
- Da. - Serios ?
Păi, adică...
Doar la faţă.
Saul ?
Ce s-a întâmplat ?
Nimic.
Vrei să ieşim ? E frumos afară.
Nu.
Vrei să te uiţi la ceva ? A început meciul.
Nu.
- Ţi-e foame ? Îţi încălzesc ceva. - Nu.
Saul, de când te-ai întors, te porţi ciudat.
Ce vroia Danny ?
Nimic.
Nimic ?
Cum se poate să nu vrea nimic ?
Bine. Vulpea Nopţii are un nume: François Toulour.
Baronul François Toulour.
Tatăl a fost un industriaş francez, mama făcea parte din nobilimea italiană.
N-a cunoscut-o, dar i-a moştenit titlul.
Vestea proastă e că e bogat, plictisit şi talentat.
Vestea cu adevărat proastă e că a fost pregătit de LeMarc.
- Ce ? - O, nu.
- Asta nu e bine. - Acel LeMarc ? Gaspar LeMarc ?
Chiar el.
- S-a zis cu noi. - Ba nu. E singur şi e francez.
Da. Până să fim impresionaţi de originea tipului, să auzim ce a făcut.
A început, în anii 1990. Banca din Geneva, Trezoreria Daneză,
Banca Italiei, AMC Amro,
Bursa de Diamante din Bruxelles, din Antwerp...
- Stai. Toate astea în anii 1990 ? - Am ajuns doar la 1996.
Serios ?
În '97 a trecut printr-o perioadă artistică.
A spart Muzeul Tate din Londra. Louvre-ul din Paris, de două ori !
- Şi Muzeul Prado. - Aşteaptă. Stai aşa.
Muzeul Prado în 1997 ? Ăla a fost Moretti.
El este Moretti. E unul din numele lui false.
Bine, pentru că trece timpul, o să sar la jaful meu preferat.
În 2002 a furat iahtul de 60 de m al Regelui Marocului.
A dispărut fără urmă.
Echipajul a apărut după câteva zile într-o barcă de salvare.
Nu-şi mai aminteau nimic.
Cum ascunzi un iaht de 60 de m ?
Dacă Regele ştie, nu spune nimic. L-a primit înapoi peste o lună.
Acum joacă tenis cu Toulour la fiecare sfârşit de săptămână.
- Am dat de mare necaz, nu ? - Recepţionat.
- Atunci ce facem ? - Îi răspundem.
- Cum să-i răspundem ? - Cu aceeaşi monedă.
Lacul Como, Italia
A doua zi de vineri. Au mai rămas 5 zile.
Câtă bucurie şi ce surpriză să vă găsesc aici !
Dle Ocean.
Ai încălcat regula nr. 1, iar asta are consecinţe.
Probabil te referi la tablouri. Nu-ţi face probleme.
În 5 zile veţi fi morţi, iar eu o să-mi recapăt tablourile.
- Doar dacă nu suferi un accident. - Nu cred, Daniel.
Poate ar trebui să explic de ce vă chinuiesc în felul acesta.
Mi-ar face plăcere.
Luna trecută am fost în Portugalia să-mi văd mentorul.
- LeMarc. - Într-adevăr.
În aceeaşi zi a fost acolo un om de afaceri american
foarte zgomotos şi agasant.
Lucra pentru o importantă companie de asigurări.
El este cel care vi l-a sugerat pe Benedict ca pe o posibilă ţintă.
- Îl cunoaşteţi ? - Ce-i cu el ?
A spus că a fost cel mai frumos jaf pe care îl văzuse vreodată,
a tot vorbit despre jaf, apoi a spus
că asta arăta că tu eşti cel mai bun hoţ din lume.
Dar partea cea mai deranjantă e că LeMarc nu l-a corectat.
I-am spus lui LeMarc că nu se poate să fii mai bun decât mine.
Iar el mi-a răspuns că e imposibil să ştim sigur.
M-am gândit la asta cam vreo 3 săptămâni la rând, ziua şi noaptea.
Apoi, dintr-o dată, mi-am dat seama
că avea de fapt dreptate.
Chiar e imposibil să compari un jaf cu altul.
Deci...
Singurul mod de a afla cu exactitate care dintre noi este hoţul mai bun
este să avem aceeaşi ţintă.
Să dăm aceeaşi spargere. Nu crezi că ar fi amuzant ?
Te joci foarte uşor cu vieţile multor oameni doar ca să-ţi faci jocul.
O să regreţi asta.
Ei, haide, dle Ocean !
Cum o să faci rost de 97 de milioane de dolari până miercurea viitoare ?
Mai ales dacă toate seifurile pe care urmează să le spargeţi
o să fie deja goale.
În schimb dacă accepţi provocarea mea şi câştigi,
promit să vă plătesc datoria faţă de Benedict.
Banii se vor afla la LeMarc drept garanţie.
Ce furăm ?
- Faimosul Ou de Încoronare de Faberge. - A fost ideea ta sau a lui LeMarc ?
Cred că ar fi de acord că e cel mai potrivit obiect
pentru care să ne întrecem.
Unde se află ?
Oul a părăsit Parisul în dimineaţa asta şi este în drum spre Roma.
Este foarte bine păzit şi este însoţit de obicei de una sau mai multe copii.
Uneori sunt expuse copiile, fără ca cineva să ştie.
Când Oul va fi expus luni dimineaţa,
o să aveţi 48 de ore ca să-l furaţi până la expirarea termenului.
Desigur, dacă expiră termenul şi nu aveţi Oul,
LeMarc va şti cine e cel mai bun.
Isabel Lahiri, Agent Şef, Forţele Speciale, Secţia Crimă Organizată, UE
- Telefonul lui Rusty. - Cine eşti ?
- Sunt Nicole. Tu cine eşti ? - Nagel. Unde e Rusty ?
A zis că dacă suni să-ţi spun că e la Gunther.
La Gunther ? Ce mai e şi asta ? A zis ceva ?
- Ai un mesaj pentru el ? - Da, am.
Spune-i că treaba o să-l coste dublu faţă de cât i-am cerut.
Şi spune-i că a trebuit să fac straturile de 3 ori mai subţiri.
Şi spune-i că dacă îl vrea mâine, o să-l coste mai mult decât dublu.
Şi spune-i că e frumoasă.
I-ar păcăli până şi pe afurisiţii de Romanovi.
Şi spune-i că mă port cumsecade. Şi spune-i
că poartă haine de gigolo !
- Asta e tot ? - Da. Nu !
Spune-i că o asistentă sexi
e un clişeu teribil.
Roman ! Am terminat cu toate numerele.
Iată ultimul mesaj...
Mulţumesc, Francesca.
- Îmi aduci o cafea ? - Bine.
Mulţumesc. Doar un cappuccino sau un espresso.
ROMA
A DOUA SÂMBĂTĂ. AU MAI RĂMAS 4 ZILE.
Mă suni sâmbătă şi-mi ceri să vin la birou
să semnez un formular 1077 şi nu poţi să-mi spui ce urmăresc ?
Pot să vin la dv acasă.
Plec la Napoli în două ore. Discutăm despre asta miercuri.
- O să dispară până miercuri. - Ce o să dispară ?
Ceva pentru care merită să semnaţi un formular 1077.
Ryan şi amicii lui au prădat cazinoul Bellagio în 2001.
E ceva serios...
Dacă este aşa, ar trebui să chemăm FBI-ul şi...
Nu. Maurizio, ascultă-mă.
Agent Lahiri. Un formular 1077 nu e o nimica toată.
Dacă nu-mi poţi spune care este ţinta lor,
n-are rost să discutăm despre asta.
Pentru că LeMarc l-a furat în 1980, în timp ce alţi 23 au eşuat.
Pentru că Vulpea Nopţii vrea să arate
că e mai bun decât Robert Ryan şi amicii lui.
E ridicol. Spui că Oul va fi furat.
Apoi spui că LeMarc l-a furat deja acum 24 de ani.
- Care variantă e cea adevărată ? - Amândouă.
Ce ?
Soţia lui LeMarc l-a pus să returneze Oul.
Când ţi-am semnat formularul 1077 pentru cazul Bulgari
ai cerut 30 de oameni pe timp de trei luni şi nu ai arestat pe nimeni.
Nu mai fac asta.
Semnătura Comisarul Maurizio Giordano
Mai întâi, nu putem merge noaptea.
E imposibil de trecut de reţeaua laser din Sala Mare.
- Nimic nu e imposibil. - Asta este.
E mereu în mişcare şi e programată să improvizeze aleatoriu,
adică nu putem plănui cum să trecem de ea.
Bun, atunci o facem în timpul zilei.
Ne lipsesc 3 oameni înăuntru:
Isabel te-a văzut pe tine, pe Yen şi pe Danny.
Am putea încerca Paradisul Contrabandistului.
- N-a mai funcţionat din anii 1950. - Din 1954, de fapt.
Care e cea de a doua opţiune ?
Baby Jane, Roata Scârţâitoare, urmate de Fiul Numărul Doi.
E complicat, dar rata succesului e foarte mare.
- Singura problemă e că... - Nu merge fără contorsionist. Fără Yen.
Va trebui să riscăm. Îl deghizăm.
A DOUA DUMINICĂ. MAI SUNT 3 ZILE.
10,10, părăsesc cafeneaua Mă îndrept spre vest. 10,11 ?
- Intru la toaleta de la etajul al 2-lea. - 10,13.
Mă îndrept dinspre sud către Treptele Spaniole.
- Basher şi cu mine intrăm în muzeu. - 10,15.
Îl ajut pe Yen să intre în sistemul de ventilaţie.
- 10,18. - Îl duc pe Reuben în Sala Oului.
- Mă opresc în Sala Mare. - Mă duc în Sala Oului.
- 10,21. - Yen intră în camera de control.
Taie curentul din reţeaua 14-A. Mă anunţă prin staţie.
- Eu îi dau semnalul lui Linus. - Iar eu mă duc în Sala Oului.
10,22.
Pasez cheile şi îl mut pe Reuben la locul lui.
- Acopăr camera nr. 1. - Eu acopăr camera nr. 2.
- Eu acopăr camera nr. 3. - Eu acopăr camera nr. 4.
- Eu fac schimbul. - Exact. 10,24.
Opresc pe colţul dinspre sud-vest al intrării principale.
Mă întâlnesc cu Danny la Trepte. Ne îndreptăm spre nord. 10,25.
Turk şi cu mine plasăm Oul.
Foarte bine. Aţi făcut o treabă bună, băieţi.
Ne reîntâlnim aici peste o oră. E floare la ureche.
- 10,45, ne arestează pe toţi. - Chiar aşa.
- Cum a fost Toulour ? - Previzibil.
Vreo veste de la Nagel ?
O să vină.
Nu pretinzi cam multe de la el ? Verifică-l.
Aici Isabel.
Sunt Johan. Ţi-am fixat o întâlnire la ora 18,00 cu un tip, Andre Ciment,
care spune că i-au fost furate 4 tablouri din casa lui de pe malul lacului Como.
- Când s-a întâmplat asta ? - Vineri.
Îi lipsesc două tablouri de Monet, unul de Turner şi un Degas.
- Care Degas ? - Dansatoarele Albastre.
Se pare că există o înregistrare, dar n-am putut să confirm acest lucru.
E vorba despre corectarea erorilor.
3000 de aşchii digitale translucide separate
în loc de cele 1000, câte am crezut că o să fie.
Slavă Domnului că nu trebuie să se mişte !
A fost al naibii de greu să recreez lumina, pentru că e un amestec de wolfram
şi de lumină adevărată, dar cred că am redat culoarea al naibii de exact.
Bateriile sunt înăuntrul bazei. Maximum două minute.
Eşti priceput.
- E bine, Roman. Eşti un geniu. - Cred că sunt.
N-aţi fi trecut de reţea.
De asta mă plătiţi dublu.
- Ce ? Nu, nu, nu. - Ai primit mesajul meu.
Cine avea vocea aia sexi la telefon ? Genul iubitelor lui Bond.
- Care mesaj ? - Pe care i l-am transmis Vocii Sexi.
Nicole. Pe mobilul tău.
Ai un plan cu Gunther ? Mă includeţi şi pe mine ?
- Bine, dar când ai lăsat mesajul ? - Acum două zile.
Telefonul tău era la ea.
- Telefonul tău e la... - Da.
- Înseamnă că a... - Da.
- Atunci mai bine te-ai... - Da.
- Mda... - Uimitor !
Deci la cine sunt banii mei ?
La cine sunt afurisiţii mei de bani ?
Iisuse.
Îmi pare rău pentru mama ta.
Era de o uluitoare...
- Cel puţin eu aşa cred. - Ea te ura pe tine.
Ar fi trebuit să înţeleg. Ura toţi hoţii.
- Nu e de mirare că vă certaţi. - Poftim ?
- Îmi dai telefonul înapoi ? - Nu.
- Apropo, l-ai săltat frumos. - Mersi.
Ai simţit furnicături pe şira spinării când ai făcut-o ?
Sau nu e treaba mea ?
Te-ai gândit vreodată să-ţi schimbi meseria ?
Dar tu ?
Am încercat cu hotelurile. Sunt mai bun la asta.
Am trecut pe la cafenea să mănânc nişte tiramisu. N-a avut acelaşi gust.
- Cine este Vulpea Nopţii ? - Au făcut ceva cu ouăle.
De ce i-aţi acceptat provocarea ?
Pentru că o să piardă.
- Cum îl puteţi înfrânge ? - Nu putem.
- N-are nici o noimă ce spui. - Bine.
Spargerea Bulgari pe care ai dat-o cu Frank când eram împreună...
Am ştiut că tu ai fost.
De ce nu ai spus nimic ?
Dar tu, Robert ?
Nu vroiam să se termine.
- Ai presupus că se va sfârşi. - Am greşit ?
N-ar trebui să fii aici.
Am o întâlnire. Cineva a furat nişte tablouri lângă lacul Como.
Interesant. Vreo pistă ?
Data viitoare când te văd
te arestez,
îl arestez şi pe Ocean şi pe oricine mai recunosc.
Mi se pare rezonabil.
- Eşti gata ? - Da.
Bună seara.
- Domnişoara Lahiri ? - Da.
- André Simon. Încântat. - Mulţumesc.
- Poftiţi. - Vorbiţi-mi despre tablourile dv.
Dansatoarele albastre, Degas-ul...
Scuzaţi-mă, ştiţi englezeşte ?
- Da, sigur că ştiu. - Perfect.
Dansatoarele albastre, Degas-ul meu.
L-au luat, din nefericire, şi tare aş vrea...
Aveţi duşmani ? Se simte cineva nedreptăţit de dv ?
Nu. Nu văd cine ar putea fi.
De ce ? Credeţi că hoţul încearcă să-mi facă rău mie, personal ?
Am presupus că vroia tablourile. Cred că e de ajuns.
Eşti gata ?
E bine ?
Am ceva care v-ar putea interesa.
Este un DVD cu toate camerele mele de supraveghere ascunse.
Sunt destule.
Încă nu l-am verificat, dar,
poate hoţii au fost destul de neatenţi ca să fie fotografiaţi.
Mă îndoiesc. Hoţii de talia asta... Dar o să arunc o privire.
Nu se ştie niciodată.
- Vă mulţumesc. - Eu vă mulţumesc.
- Pe curând. - Mulţumesc, domnişoară Lahiri.
Vă mulţumesc încă o dată pentru tot.
La revedere ! La revedere,
domnişoară Lahiri.
Ai primit faxul cu formularul 1077 ? Bine. Uite ce îmi trebuie.
O duzină... 12 ofiţeri în uniformă.
Detectoare de metal. Mai multe camere de supraveghere.
O să-ţi trimit fotografiile prin e-mail. Ai un stilou ?
Îţi şi dau numele lor. Bine.
Livingston Dell, bărbat, caucazian, 1,70 m, 68 kg.
Virgil Malloy, bărbat, caucazian, 1,75 m, 73 kg.
Robert Ryan, bărbat...
- Alo ? - Bună dimineaţa, dle Eisenhower.
- Apelul de trezire de la ora 5. - Serios ?
Mă tem că da. O zi bună.
Bună.
- Ce faci ? - Dorm. De ce eşti îmbrăcat ?
E 5,30, ziua jafului. Trebuie să pornim. Să mergem !
E 23,30.
Ajunul jafului.
E un nemernic ! E răuvoitor.
- Câte cafele ai băut ? - Cinci.
Nu ştiu dacă e doar dezorientată, sau a trecut hopul şi mă urăşte.
Crezi că am acţionat greşit ?
Am fost prea energic. Am fost prea american. E diferită.
Poate că ai dreptate. Poate chiar m-a uitat.
Am vorbit cu un doctor despre înlăturarea tatuajului,
dar având în vedere locul, m-a sfătuit să n-o fac.
Tipul care-l dublează pe Potsie e incredibil.
A DOUA ZI DE LUNI. MAI SUNT 2 ZILE.
Adică ce are tipul ăsta ?
Ne-a turnat de două ori în două săptămâni, numai din mândrie.
A fost prima noastră seară tolerabilă de nici nu mai ştiu când.
În regulă. Să rămânem la subiect. Să mai parcurgem o dată lista.
Cine a murit de ai ajuns să fii Danny ?
Nimeni.
- Scuze. Nu mă pot stăpâni. - Nu, eu am exagerat.
La dracu' ! Încetaţi. Haideţi odată.
Bine. Să reluăm lista.
- Preotul ameţit ? - N-avem destui oameni.
- Larry nebunul ? - N-avem destui oameni.
- Umărul moale ? - N-avem destui oameni.
- Duzina brutarului ? - Lipseşte femeia, n-avem destui oameni.
- Coşuleţul afurisit ? - N-avem timp să dresăm pisica.
- Şi n-avem destui oameni. - N-avem destui oameni...
- Dar Tess ? - Ce e cu ea ?
Ştiţi că seamănă cu...
- Şi ce dacă ? - Da. Ce vrei să spui ?
Facem o gură-cască.
De fapt e o gură-cască şi o mogâldeaţă.
O gură-cască, cu Tess şi o mogâldeaţă ?
Te-ai ţicnit de tot, băiete. E smintit. E o sminteală.
Da, ca şi televiziunea italiană. Şi tot ne lipseşte o persoană.
Dar gândiţi-vă. Se poate apropia de ou, în timpul zilei,
cu jumătate din sistemele de alarmă deconectate.
Trei dintr-o lovitură.
S-ar putea să aibă dreptate. Sună-i.
Linus Caldwell, începătorule, nu urmezi procedurile
discutate cu Danny în caz că apare Benedict.
Înseamnă că s-a întâmplat ceva. Ce s-a întâmplat ?
Danny e bine. E cu Rusty.
În faza asta a planului nu pot să comunice cu noi.
- Promite-mi că n-a păţit nimic. - Îţi promit.
O să depăşiţi termenul, nu-i aşa ?
Danny s-ar bucura să fii la Roma când terminăm treaba.
Îi e un dor nebun de tine.
Iar tu ai studiat arta, deci probabil adori Roma.
Nu ai nici un motiv să nu vii.
- Chiar că te pregătesc intensiv. - Aşa este.
Iar Danny ar fi şi mai încântat dacă ai veni cu avionul de ora 19,
ceea ce înseamnă că trebuie să pleci chiar acum.
A DOUA ZI DE MARŢI. MAI E O ZI.
Credeam că am cerut o maşină mai mică.
- Danny e aici ? - A vrut să vină.
Ai călătorit bine ? N-am ştiut dacă îţi place la geam sau lângă coridor.
- De când e Danny la închisoare ? - Doar de vreo două zile.
Dar partea bună e că măcar e ferit de Benedict.
Mi-a spus că totul e în regulă. M-a minţit în faţă.
Totul e "în regulă", adică nu mai avem nici timp, nici bani
şi datorăm mai mult ca la început.
Presupun că aveţi un plan ca să-l eliberaţi.
- De fapt chiar vorbeşte ca ea. - Nu. Îi trebuie un accent sudic.
Poţi să vorbeşti cu accent ? Ea are...
- Ce naiba e cu voi, băieţi ? - Nu e bine.
- Vezi tu, accentul e crucial. - Ce e cu maşina asta ridicolă ?
- La ce e bună ? - Bine. Scuze. Uite cum stă treaba.
Din cauza pierderilor de personal pe care le-am suferit,
au trebuit făcute nişte schimbări. Va trebui să joci şi tu un mic rol.
Bine ? Poţi să ţi-i pui pe ăştia ?
Pune-ţi şi pălăria asta.
Îmbraci rochia şi îndeşi asta sub ea.
Noi o să ne răsucim ca să te lăsăm un moment.
Un mic rol. Cine trebuie să fiu ?
Ei bine...
Chiar aşa ? Desigur.
Pot să vă... Vă putem elibera apartamentul.
Nu, nu. Nu e nici un deranj. Ne-ar face plăcere...
Suntem onoraţi că şi-a amintit de noi.
Bine. Bine. Vă mulţumesc. La revedere.
Soseşte Julia Roberts.
Cum o să-l scoată asta de la închisoare pe Danny ?
- Ne trebuia o celebritate. - De ce nu aţi făcut rost de una ?
Gândeşte-te la "Patru nunţi şi o înmormântare".
- N-a jucat în el. - "Eu". "Eu" n-am jucat în el.
Protejează-ţi bebeluşul fals.
Doamne, mă hiperventilez.
- Bine aţi revenit, dnă Roberts. - Mulţumim. E foarte obosită.
Să ne ascundem. Haideţi să ne ascundem.
Julia ?
Mă cheamă Teresa.
Mi s-a părut că văd o prietenă. O cunoştinţă de a mea.
Nu. Nu. În nici un caz. Nu puteţi opri senzorii de apăsare.
N-are voie să-l atingă. E o stea de cinema, nu Papa, pentru Dumnezeu !
Eşti din Smyrna, Georgia.
- Te-ai născut în 1967. - Joci crochet şi tricotezi.
Al doilea prenume al tău e Fiona. Ai 10 câini şi 7 cai.
- Are 10 cai şi 7 câini. - N-are mai mulţi cai decât câini.
Nu pot să fac asta. Nu pot.
- Tess, nu mai avem timp. - "Julia", te rog.
- Ba eu te rog. Ajunge. - Înţelegem că te simţi nesigură.
- E absolut natural. - E chiar bine.
Joci o actriţă. Toate sunt nesigure pe ele.
Eu nu sunt nesigură. Sunt îngrozită !
Da ! Asta e ! Vezi ? Acum joci un rol.
Nu, tu joci un rol. Aparent eu joc o persoană adevărată.
- Da. Şi ? - E greşit !
Adică, moralmente ?
Nu. Adică da. Probabil. Nu asta contează.
Contează că vrei să vorbesc în numele cuiva care există.
E prea personal.
Mai personal ca 25 de ani sau închisoare pe viaţă pentru soţul tău ?
N-o să facă atâta închisoare. Benedict o să-l ucidă imediat.
- Nu-i spune asta. - Scuze. A fost o prostie.
Nu stăm mai mult de 10 minute. Altfel nu ne încadrăm în timp.
Nu vorbi dacă nu vrei. Zâmbeşte-le larg.
- Fă cu mâna înspre cameră. - Aşa face şi ea mereu.
Dar dacă spui ceva, nu uita de accent.
Scurtează ultima silabă a cuvintelor, lungeşte vocalele.
Ascultă. O să fie bine. Ţine minte ceva.
Eşti o imagine. Eşti ca un obiect. Nimeni nu te cunoaşte de fapt.
Treaba asta numai personală n-o să fie.
- Trebuia să naşti de o săptămână. - Ce cauţi la Roma ?
- Sunt în vacanţă. - Te iubesc !
- N-ar trebui să zbori în a 8-a lună. - Ştiu.
- Danny e aici ? - Sigur.
- Danny ? - Nu, nu. Adică...
- Lucrează ? - Da şi nu. Lucrează.
- La Roma ? - Bruce, Glen Snackwell, publicitate.
- Bună, Glen. - Sunt un mare fan.
Grozav. Ai concediat-o pe Marcy ?
Ai concediat-o. Acum două săptămâni, în Taos, mi-ai spus s-o angajez.
- Nu, nu. - Scuze.
- Spune-i ce e cu Marcy, Glen. - O să-i spun.
- E şi o poveste ? - Da. Mereu e câte una cu Marcy.
- Ce surpriză mi-ai făcut ! - Ar trebui să te aşezi.
Eu sunt de la studio. Marcy e angajată în continuare.
Vroiam să vă vorbesc o clipă.
Vrem să-i facem multă publicitate legată de copil.
După o vreme statueta începe să zâmbească pe etajeră. Pricepeţi ?
Nu prea, Glen.
Da. Scuze.
Hei, Jules ! Asta îmi aduce aminte.
Am tot vrut să te sun de când am fost cu fetele în Taos.
Îmi pare bine că te văd. E atât de relaxant.
Sunt murdari. Oricum, Tallulah şi-a uitat păturica Bureţel la casa roşie.
Aşa că vreau... Poftim.
- Mulţumesc ! - Cu plăcere.
Să-l sun pe Marcus, ca s-o găsească pe Louise,
ca să aranjăm să trimitem pe cineva s-o aducă.
E acasă acum, nu ?
Ştii ceva şi eu trebuie să vorbesc cu Marcus. Ce nostim, ce coincidenţă !
La geam e mai bine pentru recepţie.
- Alo ? - Alo ? Marcus ?
Nu, sunt Julia. Cine sunteţi ?
Sunt Julia. Sunt aici cu Bruce Willis.
- Eşti cu Bruce ? - Căutăm o păturică...
Da, Bureţelul lui Tallulah ! Pot să vorbesc un pic cu el ?
S-a întrerupt ? Toată săptămâna a făcut aşa.
- O, Doamne... - Puneţi imediat telefonul la loc !
- Ce ? - Închideţi-l şi puneţi-l la loc !
Aveţi idee cât de sensibil e creierul unui fetus
la câmpul electromagnetic al celularului dv ?
Aţi putea la fel de bine s-o împuşcaţi în stomac !
- Eu sunt Bruce Willis. - Simon Leopold.
Sunt doctorul Juliei.
Ce s-a întâmplat cu dr. Webber ?
- Era bolnav. - E în vacanţă.
- Doar e bolnav. - În timpul vacanţei.
Nu urăşti să ţi se întâmple aşa ceva ?
- Scuze că am ţipat la dv, dle Villis. - Willis.
Jucaţi foarte bun. Snackbar.
- Snackwell. - N-are importanţă.
Dacă vrem să ajungem la ora 16 ca să...
- Eu zic jumi-juma. - Chiar mai egale.
2 la 1 că nici nu ajung la muzeu.
5 la 1 că nu ajung în Sala Oului.
Ce ?
- E încă soţia mea. - E o novice. Chiar tu ai zis.
- Condusă de un învăţăcel. - Urmărită de un profesionist.
- Vrei ca ea să câştige. - Care ea ?
- Ştii tu, cea de la care a pornit totul. - Mda.
- Bine. Am crezut că te referi la... - De ce aş face-o ? Nu e ea de vină.
- N-a fost vina ei. - În regulă.
- Bine. - Bine.
- Nu mai înţeleg. - Despre cine vorbiţi ?
- Isabel. - Tess.
Nu, mi-a plăcut, dar mi-am dat seama.
Multă lume n-a făcut-o. E grozav.
Din clipa când nu-ţi vorbeşte la restaurant, am ştiut că e ceva...
- Ţi-ai dat seama ? - Da.
- Oricum, filmul mi-a plăcut. - Grozav.
Chiar trebuie să se grăbească aşa ? Parcă face jogging.
În Thailanda mamele nasc de obicei în orezării, apoi muncesc în continuare.
- Sunt nişte femei grozave. - În orezării ?
N-o să-l nască în câmpul cu orez. O să-l nască acasă.
Şi o să se simtă bine, pentru că a făcut plimbarea asta.
A meritat să faci asta pentru ea ?
Dar pentru Tess ?
Din clipa când nu ţi-a vorbit la restaurant, am ştiut.
- Nu cumva ţi-au spus prietenii ? - Nu.
Ţi-ai dat tu seama ?
Da. Dar filmul tot mi-a plăcut.
Bine. Mulţumesc.
Dacă toţi sunt ai naibii de deştepţi,
cum am avut încasări de 675 de milioane ?
Şi asta numai în cinematografe.
Julia. Doctore ! Poate ar trebui să suni la orezărie.
Închideţi muzeul. Nu intră şi nu iese nimeni.
- Aduceţi-mi-o. - Repede ! Repede !
Aşezaţi-o. J-Mo. J-Mo !
- Mă auzi, J-Mo ? Vorbeşte-mi. - E bine.
- E teafără ? Bine. Am terminat aici.
Gata cu fotografiile. Salut. Mulţumim, Bruce Willis. Mulţumim, muzeule.
Cod 4.
Te ducem la maşină cât putem de repede.
Nu ne oprim. Nu vă opriţi.
- Bună. Tocmai plecam. - Isabel Lahiri. Din partea muzeului.
- E doar consultantă. - E grozav să vă cunosc.
- Suntem în întârziere. - Scuze. N-o să dureze mult.
Nu vreau să fiu o admiratoare agasantă, dar prietenul meu vă adoră.
Nu vă las să plecaţi până nu-i daţi un autograf. Se poate ?
- Nu aşa se obişnuieşte. - Nu durează mult.
- Bucuroasă. Cum îl cheamă ? - Robert.
- Nu sunteţi stângace ? Aşa credeam. - Ba e stângace.
Foarte des femeile însărcinate devin ambidextre.
- Chiar sunteţi o admiratoare. - Amândoi suntem.
Mulţumesc frumos. E grozav.
Bine, pornim. Rămâneţi cu bine.
Încă ceva. Am vorbit acum o clipă cu o anumită Marcy,
care tocmai v-a urcat în avionul din Taos, New Mexico, înspre L.A.,
unde aveţi o întâlnire la ora 13
în legătură cu un film Clovnii nu pot dormi ?
Vroia doar să ştiţi că toată lumea o să întârzie puţin,
şi se întreba dacă puteţi să mergeţi acolo la 13,30.
Ştiam eu.
Ruşine să-ţi fie.
- Nu ne cunoaştem. Eu sunt Bruce. - Isabel Lahiri. Îmi pare bine.
Chiar ai un prieten, sau totul a făcut parte din schema asta ?
Ei, cum a mers ?
Tu eşti Lahiri ?
Eu sunt şefa de secţie Molly Starr.
Am vorbit dimineaţa cu un domn drăguţ de la Europol, comisarul Greisman.
Vrea să fiţi în următorul avion către Amsterdam.
E ceva în neregulă cu nişte documentele.
Dle comisar...
Acela.
Să începem cu el.
Imaginează-ţi că te afli într-o cameră
prea scundă ca să te ridici şi prea îngustă ca să te întinzi.
O cameră fără lumină, fără căldură,
cu pereţi de piatră zgâriaţi de dinţii şi unghiile unor oameni disperaţi,
oameni care au înnebunit din cauza izolării.
O să-ţi ţină de urât şobolanii
şi o fereastră mică ce îţi arată lumea care te-a uitat.
Părinţii tăi vor îmbătrâni şi vor muri, la fel şi visele tale.
Prietenii îţi vor uita numele
şi-şi vor însuşi poveştile tale,
ce să faci cu o poveste dacă cel care o spunea a dispărut ?
- Ce vreţi ? - Fii martorul nostru în cazul Benedict.
Acuzaţiile din Italia vor fi retrase.
Veţi fi extrădaţi în America în după-amiaza asta.
Dacă pledezi nevinovat, vei fi eliberat condiţionat.
Nu pot.
Mai gândeşte-te, Linus.
Am început deja să-ţi uit numele.
Aşteptaţi.
Aşteptaţi puţin.
Linus.
Da. Mulţumesc.
Eşti bine ?
- Am stricat întâlnirea cu Matsui. - Matsui ?
Lasă-mă să ghicesc. Te-a făcut să te rătăceşti printre cuvinte.
Aşa se distrează el pe seama începătorilor.
- Cum de nu mi-am dat seama ? - Nu te învinui prea mult.
- Era evident. - Am mai discutat noi.
Sper că Danny şi Rusty apreciază cât de bine te-ai descurcat.
- Sunt foarte mândră de tine. - Mulţumesc.
Amândoi suntem.
- I-ai spus lui tata ? - A trebuit. Eram în vacanţă.
Îmi pare rău.
Grozav. Mulţumesc. O să vă distraţi luni întregi.
"Mai ţii minte când mama ta a trebuit să vină la Roma ?"
- Îmi pare rău. - De fiecare dată e aşa, ca şi cum...
E ca şi cum...
Asta pentru că nu mi-ai spus totul.
Iar asta pentru că ai făcut din mine o hoaţă maestră.
Iar asta,
e pentru că ai distrus a doua noastră aniversare a trei ani...
Gata ? Vino încoace.
Îmi pare rău că nu ţi-am spus totul.
- Îmi pare rău că te-am făcut o hoaţă. - Maestră.
O hoaţă maestră.
Şi îmi pare foarte rău
că am distrus a doua noastră aniversare a trei ani de căsnicie.
Bine ?
- Mă ierţi ? - Un pic.
Ce fel de om e Bruce Willis ?
Urmăreşte-o. E maşina lui Ryan. Urmăreşte-o.
Hei ! Aşteaptă ! Aşteaptă !
Ce naiba se întâmplă ?
Tatăl tău e în viaţă, Izzy.
Mama ta te-a minţit, ca să te ţină departe de el. Trăieşte.
Despre ce vorbeşti ?
Când au divorţat i-a spus că dacă încearcă să ia legătura cu tine,
se duce la poliţie cu tot ce le trebuie ca să-l bage la închisoare.
De unde ştii asta ?
Şi de ce te-aş crede ? Nu te cred.
Ştii unde este ?
Cunosc pe cineva care ştie.
Aici nu te aşteaptă decât un formular falsificat.
AVOCAT
- Bine aţi venit, dle. - Mulţumesc.
Pune-o pe coridor.
Musafirii dv sunt pe verandă.
Musafiri ?
Ce musafiri ?
Se pare că aveţi relaţii foarte bune.
De obicei durează zile întregi să fii scos de la închisoare.
- Tess, el e François Toulour. - Dnă Ocean, în sfârşit. Încântat.
- Salut. - E francez.
N-ar trebui să fiţi deja departe, ca, de exemplu, în Mongolia ?
Înainte să ajungem la asta, vroiam să te întrebăm ceva.
- Ce este ? - Cum ai făcut-o ?
Deci de asta aţi venit ? Vreţi să ştiţi.
Cred că e normal.
Dar vă propun altceva.
Recunoaşteţi amândoi că sunt cel mai bun şi vă spun secretul.
- Ei bine... - Da.
Este...
N-o să ni-l spună. Spune-i să ne povestească...
- Apoi îi spui că e mai bun. - Bine.
- Dar nu eu îi spun. - Bine.
Pentru că eu cred că tu eşti cel mai bun.
Mulţumesc.
În regulă.
Îţi spunem că eşti cel mai bun după ce ne spui cum ai procedat.
Cum să refuz dorinţa unui muribund ?
Oul a ajuns la Roma la 18,45 în sâmbăta dinaintea expoziţiei.
- La ora 20 era la muzeu. - Stai aşa.
L-ai furat în seara aceea ?
Cu muzeul închis pentru noapte ? Cum ai intrat în clădire ?
Cum ai trecut de senzori ? Şi de ce nu te-a văzut echipa mea ?
- Nu te atinge de el. - Nu m-am atins.
- Ia mâna de pe el. - De parcă ar funcţiona.
Ce vezi ? Nu vezi nimic.
- Te văd pe tine, arăţi ca un retardat. - Tu arăţi ca un retardat.
Îţi dau un milion de dolari dacă nu vorbeşti o lună.
O lună. Un milion dacă nu vorbeşti o lună întreagă.
Vreau să-ţi mănânc tot capul.
Haide. Haide ! Un milion de dolari. Fără glumă.
Mda. Fără echipament, fără frânghie.
Desigur. Nu-mi spune că nu ştii cum se face.
Cum ai trecut de reţeaua de laser din Sala Mare ?
Reţelele laser.
Ei bine...
Prea bine. Toulour, eşti cel mai bun.
Îţi mulţumesc, Danny.
Bine. Acum,
dacă ne dai banii, plecăm.
Banii ?
Care bani ?
Pe care ai fost de acord să-i plăteşti lui Benedict dacă câştigăm.
- Se apropie scadenţa. - Nu, nu. N-aţi înţeles.
Nu aţi câştigat. Aţi pierdut.
Şi pe deasupra aţi fost arestaţi cu toţii. Apropo, să-ţi spun ceva.
Nu arăţi deloc ca ea.
Într-un târziu nasul, dar urechile... Cum mergi şi cum te îmbraci...
Înseamnă că aţi vorbit cu LeMarc.
Aţi vorbit cu LeMarc ?
A doua zi de joi. Mai sunt 6 zile.
Dacă tot sunt mort, amestecul meu ar trebui să rămână între noi trei.
- Desigur. - Absolut.
E o ironie că soluţia tuturor problemelor noastre
va fi dată de Toulour.
Eu l-am provocat când am fost de acord că aţi putea fi mai buni decât el.
Îmi cer scuze pentru problemele pe care vi le-am cauzat.
- Nu e nevoie. - Mai ales acum.
Ţineţi minte, din clipa întâlnirii cu Toulour, când începe provocarea,
trebuie să presupuneţi că vă va supraveghea pretutindeni.
Va trebui să jucaţi teatru pentru el.
Oul, cel adevărat,
va fi într-un rucsac pe trenul ce pleacă din Gara de Nord la 9,30.
- Îţi mulţumim. - Ne-ai salvat vieţile, Gaspar.
Da.
Şi tot eu sunt cel care câştigă din asta.
Iar eu am furat o copie ?
Tablourile se află într-un depozit din Milano.
Via Andreotti nr. 17,
unitatea 222.
Codul este 23116...
646. Mulţumesc.
Lăsând jocul la o parte, asta a fost grozav.
Cum ai făcut-o ?
V-am spus deja o poveste în seara asta. Ajunge.
Iar acum, dacă aţi putea amândoi, vă rog,
acum.
- A cui e casa asta ? - E a unui hoţ din Paris.
Îl cunoaşte pe tatăl meu ?
Probabil mai bine ca oricine.
- Cine este ? - Ne-a ajutat în treaba cu Vulpea Nopţii.
Cum îl cheamă ?
Care e numele lui adevărat ? Nu ştiu, de fapt.
- Îl cunosc doar ca LeMarc. - LeMarc ?
Dumnezeule.
Unde naiba ai fost ?
Am aşteptat.
Ce ?
Asta.
Doamne.
Am terminat ? Am încheiat socotelile ?
- E valid ? - Este. Ai încredere în mine.
N-am încredere în tine, Reuben. Nici în Ocean. Dacă e valid, am terminat.
Ranchiuna e un lucru teribil. Nu câştigă nimeni.
Danny s-a săturat de tot balamucul ăsta.
Iar competiţia, e mai ceva decât afacerile noastre.
Mereu e câte un puşti care vrea să dovedească ceva.
Tipii ca Ocean se întorc mereu. Nu le place să piardă.
- Sunt mult prea mândri. - Unii dintre ei, dar nu şi Danny.
Poţi să mă crezi. De fapt el nu simte că ar fi pierdut.
E greu de crezut, dar aşa simte el.
Dacă încearcă ceva, oricine, o să fiu pe fază.
Terry, nu pot să prezic viitorul.
Plătesc profesionişti ca s-o facă şi câteodată mai greşesc şi ei.
Nu pot să spun că n-o să mai încerce nimeni să te fure, dar,
pot să-ţi spun asta: dacă,
ferească Dumnezeu, ţi se întâmplă ceva, noi n-o să fim implicaţi.
Să nici nu fiţi, Reuben. Să nici nu fiţi.
LUNI SEARA
Ce bine e să vă văd, băieţi !
Mi-aţi făcut viaţa amară şi nu vă mai amintiţi ?
Arăţi mai bine ca niciodată.
- Cine câştigă ? - Eu nu prea.
Dumnezeule !
Sunteţi arestaţi !
Hoţilor ! Escrocilor !
Isabel, el e Livingston Dell.
Mulţumesc.
Masa adulţilor ? E masa copiilor.
- Stai să iau astea. - Joc şi eu.
E beată !