Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Ştiu că ar trebui să ştiu asta, dragă, dar eşti cumva supărată pe mine?
Puiule. Holly.
Am făcut ceva, corect? Am făcut ceva rău, corect?
Ar trebui să ştiu ce este?
Sau este ceva ce doar crezi că am făcut?
Nu, nu. Am făcut ceva.
A fost un lucru urât de tot din partea mea şi îmi pare rău, iubire.
Holly, haide.
Holly, aşteaptă. Puiule.
Trebuie să-mi spui ce este.
Sau aştepţi să intrăm în apartament şi după aia îmi spui?
Ai de gând să mă pui să dorm în cadă iar?
Nu, nu ştiu ce am spus.
- Ai spus-o. Ştii că ai spus-o. - Nu, nu ştiu ce am spus...
- ...dar nu am vorbit serios. - Tu întotdeauna vorbeşti serios.
Câteodată mă refer la nimic când spun ceva.
Ceva niciodată nu este nimic. Întotdeauna este ceva.
Mai tot ce spun este nimic. Spun doar să zic ceva.
Bărbaţii spun că este doar asta pentru a scăpa să nu spună ceva...
- ...dar ei ştiu că spun ceva. - Ce spui? Ce am spus?
Ai spus când eram la mama că ai vrea să facem un copil dar eu nu sunt pregătită.
Mamei mele! Ai fi putut la fel de bine să spui că sunt lesbiană.
Păi, eu sunt singurul bărbat cu care ai umblat vreodată.
Am ieşit cu Timmy Harrison timp de patru luni înainte să te întâlnesc pe tine.
Nu e cumva femeie acum?
I-ai spus mamei mele că nu vreau copii!
- Nu-i adevărat. Nu am spus asta. - Ba da, ai spus-o.
- Da, ai spus-o. Ai spus exact asta. - Nu-i adevărat.
Nu am spus că nu vrei să avem un copil. Am spus că vrei să mai aştepţi.
Ceea ce înseamnă că nu vreau unul acum.
- Corect. - Mulţumesc.
Stai puţin, m-am derutat. Obiectează cineva?
Nu, nu eşti derutat. Doar ai greşit.
"Holly nu vrea să aibă un copil." Plănuisem ceva, Gerry.
Să aşteptăm să facem copii până ne permitem să cumpărăm un apartament.
Să punem câte 25% din salariul fiecăruia într-un cont separat comun
cu o dobândă de 6,25% timp de cinci ani. De ce nu i-ai spus asta mamei?
Din salariul fiecăruia?
Dragă, abia ai început să primeşti salariu regulat.
- Ai demisionat de cinci ori în doi ani. - Nu pot lucra pentru idioţi.
- Nu se poate ca toţi să fie idioţi. - Ba da, se poate.
Toţi pot fi idioţi. Şi de ce nu i-ai spus mamei
de împrumutul pentru afaceri pe care tu şi John l-aţi făcut fără să mă întrebi?
Vezi, în sfârşit ai spus-o.
- Ştiam că de asta eşti supărată. - Nu ăsta este motivul.
Nu este motivul.
- Este motivul. - Trebuia să fi aşteptat.
Ce să mai aştept? Conduc limuzine de patru ani, Holly.
Eu şi cu John vrem să pornim propria afacere.
Luăm câteva maşini, câţiva clienţi.
Asta-i o carieră. Care-i problema ta?
Şi dacă nu merge? Şi dacă vom fi nevoiţi să locuim aici întotdeauna?
Şi ce zici de dorinţele mele?
Crezi că vreau să fiu agent imobiliar
să arăt altor persoane apartamente în care nu voi putea trăi niciodată?
Ar putea fi alte lucruri pe care mi le doresc în viaţă.
- Bine. Cum ar fi? - Nu ştiu. Alte lucruri.
Atunci dă-ţi demisia, bine? Oricum slujba asta te face să fii morocănoasă zilnic.
- Vrei să avem un copil? S-o facem. - Vezi?
- Urăsc când faci asta. - Când fac ce?
"Să facem un copil."
Stăm la etajul cinci fără lift, abia putem urca. Voi schimba scutece la geam.
Trebuie să ai un plan. Nu poţi face toate ca şi cum s-ar rezolva de la sine.
De ce trebuie că eu să fiu cea matură care-şi face probleme?
De ce nu pot fi drăguţă ca un tip irlandez fără griji care cântă tot timpul?
Pentru că nu poţi cânta fără să faci câinii să latre.
Uite, oamenii fac copii fără să aibă bani tot timpul.
Şi dacă eşti aşa îngrijorată, ce-ar fi să nu mai cumperi haine de firmă?
Cumpăr totul de pe eBay.
Nu se pune când porţi Marc Jacobs din Minneapolis.
Vrei să facem un copil?
- Tu vrei? - Da, vreau.
- Vezi? - Ce să văd?
Ştiu exact ce vrei să spui chiar şi când nu o spui.
Te referi la conversaţia noastră.
Cea pe care o purtăm şi cea pe care crezi că o purtăm.
Ai spus asta mamei pentru că eşti supărat că nu vreau să avem copii încă
şi pentru că nu mai sunt distractivă şi că nu mai facem sex nebun,
pentru că întotdeauna mă plâng de facturi. De ce nu eşti sincer şi o spui?
Spune exact ce vrei să spui.
În regulă.
Îmi doresc să facem mai mult sex nebun.
E bun şi celălalt fel.
Ceea ce spui cu adevărat e că nu trăieşti viaţa pe care ţi-o doreşti, aşa-i?
Nu asta vreau să spun. Asta vrei tu să spui?
Şi dacă asta e, Gerry? Şi dacă asta va fi viaţa noastră?
- Ce vrei să spui? - Vreau să spun că asta este.
Suntem un cuplu căsătorit care deţine o firmă de limuzine
care ar putea sau nu să aibă copii, punct.
- Ce altă poveste vrei? - Nu ştiu.
Ce vrei, Hol? Ce?
Pentru că am obosit să încerc să-mi dau seama singur.
Vrei un apartament mai mare? Îmi voi mai lua o slujbă.
Vrei un copil, nu vrei un copil. Care e?
Eu ştiu ce vreau pentru că o ţin cu mâna acum.
Tu ştii? Ştii ce vrei?
Pentru că ai face bine să-mi spui acum dacă nu sunt eu ceea ce vrei.
Sau ce? Pleci?
- Vrei să plec? - Vreau să pleci dacă vrei şi tu asta.
- Nu mă folosi ca pe o scuză. - Voi pleca dacă vrei.
Atunci pleacă dacă vrei să pleci.
- Nu mă provoca. - Dacă vrei să pleci, spune la revedere.
Pe mama naibii!
- Nu mai vorbi pe două limbi. - Să mă pupi în fund.
Pupă-l pe al meu, în engleză!
Am terminat, iubire? Mă pot întoarce?
Da.
Îmi pare rău.
- Îmi pare rău, iubire. - Îmi pare rău.
Îmi pare rău că i-am spus mamei tale ce nu trebuia.
Încă mai am emoţii când sunt în preajma ei.
După nouă ani tot mai cred că nu mă place.
Ştiu că mă port prosteşte.
Nu, nu te porţi prosteşte, puiule. Chiar nu te place.
Serios? Şi eu care credeam că, undeva în adâncul sufletului, mă iubeşte.
Nu, nu te iubeşte. Aveam 19 ani când ne-am căsătorit.
Iar tu m-ai corupt cu sex şi farmec
şi cu cât îţi ia mai mult să faci o avere, cu atât eşti mai puţin sexi şi fermecător.
Ce? Ce cauţi?
Boaşele mele. Atârnau acolo acum un minut.
Mama mea a spus că a fost o greşeală să mă mărit cu tine
pentru că te iubeam prea mult.
"N-o să ţină."
Nu vreau să fac greşeli, Gerry.
Atunci, nu eşti specia bună, iubire. Transformă-te în raţă.
Puiule meu.
Nu suntem o greşeală doar pentru că nu avem bani.
Iar relaţia noastră o să dureze.
Ştii de unde ştiu?
Pentru că încă mă trezesc în fiecare dimineaţă
şi primul lucru pe care vreau să-l fac e să-ţi văd chipul.
Îmi pare rău.
Văd oameni cum cumpără apartamente mai mari şi fac copii.
Mi-e atât de frică uneori că viaţa noastră nu va fi mai bună.
Nu, puiule.
Deja ne trăim viaţa.
A început deja. Asta este.
Nu mai aştepta.
Şi Hol, nu poţi continua să-mi scoţi ochii spunându-mi să plec.
Nu plec nicăieri.
Nu sunt tatăl tău.
Sau încă nu ştii asta?
Ar trebui să-mi adun papucii.
Sunt împrăştiaţi peste tot. O să creadă că nu-i iubesc.
Să te văd.
Fă valurile cu burta.
Ochiul meu! Am orbit.
Vreau să te ling ca pe o ciocolată.
Bine, bine. Nu-mi vine să cred că sunt îndrăgostită de un spiriduş.
- Stai. Lumina. Tu o stingi. - Lumina?
- Nu. - Tu ai fost în picioare ultimul.
Dar nu mai sunt acum, nu? Puiule, uite, sunt rănit. Ochiul meu.
Doamne. Ce durere în gaura mea.
Eşti o fată bună.
Haide, întoarce-te în pat sau încep fără tine.
La naiba.
- Eşti bine? - La naiba, nu! Degetul meu!
Îţi spun eu ce. Cineva ar trebui să cumpere un bec pe partea aia a patului.
E ridicol.
- Îl voi pune pe următorul meu soţ să ia. - Treci aici.
Următorul soţ. Treci aici.
Îmi pare rău că-mi pierd minţile câteodată.
- Te-a durut? Lasă-mă să văd. - Taci odată şi sărută-mă, bine?
Nenorocito. Eşti o durere în gaură...
P.S. TE IUBESC
Traducerea şi adaptarea: iDVD doruBV, stefansamara, springdee
Corectarea: veveriţa_bc @ www.titrări.ro
Daniel, am uitat decoraţiunile pentru Ziua Recunoştinţei. Le aduci tu?
Sigur, dnă Reilly. Unde vreţi să le pun?
Patricia. În dulapul cel mic. Ai cheia?
Nu, n-o am.
Îţi fac un set săptămâna următoare.
Şi roagă-l pe şoferul lui Gerry să lase draperiile, bine?
Sigur.
- John. - Ce e?
- Denise. - Bună.
- Îmi pare bine să te văd. - Te ajut cu ceva?
- Nu, nu-i nevoie. - Bine.
- Sharon, arăţi nemaipomenit. - Bună.
- Bună. Ce bine arăţi. - Şi tu la fel.
- Am întârziat? - Nu. E minunată.
Stai să-l vezi pe Gerry. O să mori.
- Da? - Da.
După cum ar spune Gerry, să începem petrecerea.
Gerry Kennedy nu a vrut multe cuvinte. A preferat muzica.
A fost un tânăr unic...
...după cum puteţi vedea aceasta urnă făcută de iubirea vieţii lui,
soţia lui, Holly.
S-o fi terminat viaţa lui acum, dar noi încă-l putem auzi.
Trăieşte în inimile noastre pentru totdeauna
la fel ca melodia lui preferată.
Am prins una norocoasă
Aveam şanse 18:1
Am o presimţire
Acest an va fi pentru noi doi
Crăciun Fericit
Te iubesc, puiule
Întrezăresc timpuri mai bune
Când toate visele noastre se vor împlini
- E degeaba, eşti un nesimţit. - E o prostituată pe gunoi.
Stai întinsă aproape moartă În balta din pat
Jegosule, vierme ce eşti Eşti un poponar zgârcit
Crăciun Fericit, fundul tău Mă rog la Dumnezeu să fie ultimul
Corul de la NYPD Încă fredonează "Galway Bay"
Iar clopotele sună În ziua de Crăciun
Mamă, ce faci?
- Ciara. - Surioară, îmi pare bine să te văd.
Ce bine e să te ţin în braţe.
Bună, Gerry.
- Bună, sunt Denise. - Matt.
- Îmi place cravata ta. - Mersi.
- Eşti singur, Matt? - Da.
- Eşti homosexual? - Da.
Bine.
I-a sunat Holly părinţii? De ce nu sunt aici?
I-am sunat eu, am vorbit cu mama lui.
Tatăl lui tocmai a suferit încă o operaţie. Nu poate călători.
Şi de ce n-a venit singură?
Adică, e Irlanda, nu Japonia. A fost singurul lor copil.
Nu mă întreba pe mine.
- Bună. - Bună.
- Îmi place lanţul tău. - Mersi.
- Denise. - George.
- Eşti singur? - Da.
- Eşti homosexual? - Nu.
- Lucrezi? - Nu.
Eşti o văduvă nemaipomenită, surioară.
Mersi.
Mă bucur atât de mult că eşti aici, dar stai aşa departe. Aş fi înţeles.
Nu, am terminat cu Australia. Pe lângă asta, Gerry mi-a scris să termin.
Ţi-a scris?
Da, acum două luni. Probabil din cauza mamei.
Ştia că voi vrea să stau cu ea
cât timp îţi revii tu.
Vrei ceva?
- Îmi pare rău pentru pierderea dv. - Mersi.
Cum a murit?
- Tumoare pe creier. - Frumos!
E o urnă frumoasă.
Mi-aş dori să fiu şi eu la fel de creativ.
Mi-am îngropat câinele într-un casetofon stereo.
Nu-i acelaşi lucru.
- Îmi place costumul tău. - Mersi.
- Eşti singur? - Da.
- Eşti homosexual? - Nu.
- Lucrezi? - Da.
- Denise. - Sam.
Când am fost cu Gerry la o bancă să facem cerere pentru un împrumut de afaceri,
eu aveam ceva emoţii. Gerry mi-a spus:
"Relaxează-te, oamenii ăştia nu ne vor da banii,"
"aşa că am putea să ne distrăm şi noi puţin."
Nu, nu face curăţenie.
Nu, trebuie să fac ceva. Nu mai pot să vorbesc.
- Vrei să stai cu noi cât e sora ta aici? - Nu.
Cred că...
Ştii, cred c-ar trebui să fiu acasă.
Cred că trebuie să fiu...
- ...acasă. - Atunci...
... şi asta e casa ta, ştii?
Dar e bine. Să-ţi revii.
E un lucru bun.
Bună, suntem Gerry şi Enniskerry Limo.
Lăsaţi un mesaj.
Bună, suntem Gerry şi Enniskerry Limo. Lăsaţi un mesaj.
Bună, suntem Gerry şi Enniskerry Limo.
Holly? Sunt mama. Eşti bine?
Faci duş? Nu mă face să-mi fac griji...
Îmi fac griji că nu mă suni înapoi.
Ştiu că-i greu, dragă, dar nu te încuia în tine. A trecut mai mult de o săptămână.
Sunt aici, bine? Bună, sunt Denise.
Am sunat la apartamentul tău. Nimeni nu ştie nimic de tine.
Unde eşti? Sună pe cineva. Te iubesc.
Îl voi face să plătească. Îl voi face.
Orice ai putea face, eu pot face mai mult
pentru că ştiu cum să mă lupt mai bine decât tine.
De ce nu pot fi Bette Davis?
Bine? Adică, oricum slujba asta
te face să fii morocănoasă zilnic.
Vrei să avem un copil? S-o facem.
- Vezi? Urăsc când faci asta. - Când fac ce?
"Să facem un copil."
Stăm la etajul cinci fără lift, abia putem urca.
Nu poţi face toate ca şi cum s-ar rezolva de la sine.
De ce trebuie ca eu să fiu cea matură care îşi face probleme?
Dacă tu mori, eu voi fi liberă.
Dacă mor eu, chiar nu mai contează.
Dacă murim amândoi, cu atât mai bine!
Haide, buşeşte-o. Buşeşte-o!
Gerry, stinge lumina.
E rândul tău.
Vreau doar să te văd
Când eşti singură
Vreau doar să te prind dacă pot
Vreau doar să fiu acolo Când lumina dimineţii explodează
Pe chipul tău radiază Nu pot scăpa
Te iubesc pân' la sfârşit.
Toţi irlandezii cântă?
Te iubesc pân' la sfârşit.
Doar ce dotaţi.
Nu pot adormi singură.
Sunt aici, iubire.
Am avut un vis îngrozitor.
Nu-mi spune.
Gerry, nu vreau să mă întorc la muncă.
- Ce să fac? - Renunţă.
Stai aici cu mine.
N-am niciun plan, Gerry.
Nu-i nimic, iubire, oricum planurile tale nu merg niciodată.
Aşa e.
Şi toate din cauza unui bărbat
Care a plecat
Gata cu telefoanele grăbite
Gata cu scrisul pe pereţi
Visele pe care le-ai avut Toate au...
...Dispărut
Bărbatul care te-a avut A plecat
Acel minunat început A văzut un sfârşit
Nu ştiu ce s-a întâmplat
Totul e un joc nebun
Nimic mai mult decât un fior
Pentru că ai fost
Trecut prin triere
Şi niciodată o nouă iubire
Nu va mai fi la fel
Cu atât mai bine, la revedere...
La mulţi ani!
Ai împlinit 30 de ani!
Bună, Holly.
Astea începeau să cadă din căsuţa ta poştală.
Ce-i mirosul ăsta?
Nu aşteptam musafiri. Mamă, nu face curăţenie.
- Nu fac. Doar organizez gunoiul. - Am încercat să sunăm mai întâi.
- Eşti beată? - Nu.
- Vrei să fii? - Ciara.
Ce-ai păţit la cap?
Am avut un coş.
- Nu faci duş? - Întotdeauna le strângi prea tare.
- Ce-i cu mirosul ăsta? - E de la mine, da?
Nu fi aşa.
- Aşa, cum? - Parcă ai fi singura văduvă din Gotham.
Sunt doar... obosită.
Da, păi ce faci, două spectacole pe noapte?
Ştii, dacă vrei să plecăm, nu-i nimic,
dar ştii că la un moment dat, toate astea trebuie să se termine.
Bine.
Lăsaţi-mă puţin, bine? Trebuie să mă spăl.
- Bine, trupe, să curăţăm zona. - Da.
Nu am sunat la birou. Sunt supăraţi?
Nu, nu-i nicio grabă.
Chiar Larry a spus, "Ia-ţi cât timp vrei. Munca e aici când eşti pregătită."
Frumos din partea lui.
- E un nemernic. - Tot nemernic e.
Crezi că e vreo problemă dacă-mi termin viaţa aici?
Să devin Doamna Havisham din partea de est.
Să nu-mi părăsesc niciodată apartamentul până îmbătrânesc.
- Să stau în rochia mea de mireasă. - Pe care n-ai avut-o niciodată.
- Cu o bucată veche de tort de nuntă. - Pe care nu l-ai avut niciodată.
Trebuie să fii bogată ca să fii nebună, Hol.
Să-ţi pierzi mintea nu e un lux pentru cei din clasa mijlocie.
E atât de incorect.
Nu, nu e.
Holly? Ai primit ceva.
Ce e?
- Nu înţeleg. Tu ai făcut asta? - Nu.
Stai puţin.
John, spune-mi adevărul. Tu ai făcut asta?
Nu, n-am făcut nimic, jur.
Bună, iubire. Surpriză.
Ştiu că pare cam ciudat
dar urăsc ideea că nu voi fi acolo
să te văd cum o iei razna că faci 30 de ani.
Adică, mă omoară gândul că nu voi fi acolo.
Asta a fost amuzant.
- Nu, nu e. - Bine. Nu e.
Vei fi atât de impresionată. Am un plan, puiule. Îţi vine să crezi?
Ţi-am scris scrisori. Scrisori care îţi vor veni în diferite moduri.
Am aşteptat până la ziua ta. Mă gândeam că nu vei ieşi din casă
pentru un timp. Scrisoarea numărul unu va ajunge mâine.
Trebuie să faci cum îţi spun, bine?
Bine?
Nu încerca să-ţi dai seama cum vor ajunge scrisorile.
E prea frumos şi îmi vei strica planul. Trebuie doar să te laşi dusă de val.
Pentru că treaba este că nu îţi pot spune la revedere încă.
Deci pentru început
vreau să te găteşti, să mergi în oraş să sărbătoreşti noaptea asta.
Ieşi în oraş cu fetiţele tale.
Te dezleg de o petrecere cu familia ta, în special cu mama ta.
La naiba, mama ta este acolo, nu?
La naiba.
Scuze, Patricia.
Nu e că nu te iubesc,
dar are nevoie să se desfăşoare puţin. Aşa că serveşte o felie din tort,
pune-ţi rochia şi ieşi din apartament.
- Denise, scorneşte un plan! - Mă gândesc.
- Dau şi eu o mână de ajutor. - Lasă-mă singur cu John, bine?
Şi să ştiţi că de oriunde aş fi, vă duc dorul.
La mulţi ani!
Te iubesc.
- Hai! - Uite, ăsta-i un club privat de gay.
Da, dar suntem trecute pe listă. Zugravul meu a sunat; e gay.
Zugrav gay în New York? E ca nisipul pe plajă, soro!
Uite, Crystal, nu te pune cu ea!
Are un zugrav foarte bun.
Iar ea e prinţesa Finlandei.
Şi a venit într-o chestiune de importanţă majoră.
A sosit ca să întindă mâna prieteniei finlandeze
tuturor homosexualilor... - Adică nouă!
de pe insulă.
Ce?
Mulţumim.
Super! Eşti concediat.
Uite, jocul se numeşte "Pocnituri". Aşa se cheamă.
Eşti atentă, da?
Gata?
Te-ai prins?
Mariah Carey?
Nu pricep.
- Paul? - Doamne, păi asta-i mort de când?
- De 50 de ani. - Incredibil.
- Îţi vine să crezi? - Îl mai ştii pe Steve?
Era un dulce. Foarte de treabă tipul.
- Scumpo, nu mai sta aşa încruntată! - O să fie bine.
Da, nu-ţi face griji!
Jocul se numeşte "Pocnituri".
Aşa se cheamă.
- M-asculţi? - Da.
Gata? Mai încercaţi.
Derek Jeter!
- Nu! - Cum?
Ce joc stupid.
Scuze!
Ce faci?
Încerc să-mi dau seama de ce mi-a omorât Dumnezeu soţul.
Dacă ai nevoie de ajutor, anunţă-mă.
Scuze!
- Daniel? - Da.
Tu de ce crezi asta?
Că ţi-a murit soţul?
Poate te pedepseşte Dumnezeu pentru ceva ce ai făcut.
- De ce? - C-ai fost prea fericită, prea frumoasă?
Nu ştiu. Dumnezeu poate fi destul de gelos.
Nu cred. N-am fost niciodată prea fericită, şi nici frumoasă.
Eu cred că arăţi super.
Scuză-mă, am un sindrom.
Nu operez cu filtre. Nu mă pricep la aluzii fine.
Adică eşti necioplit?
Da, dar există medicamente pentru boala asta.
Există pastile pentru neciopliţi?
Ştiu. Şi nu reuşesc să găsească soluţii pentru Orientul Mijlociu... Ca să vezi!
Dar tu eşti irlandeză. Poate-i vreun blestem, ceva.
Mie şi lui Gerry ne plăceau Yankees,
ceea ce era într-un fel împotriva religiei noastre...
Păi vezi?
Asta explică multe. Şi mie-mi plac Yankees şi mi-am pierdut logodnica anul trecut.
Pe bune?
Da, şi-a tras-o cu prietenul meu cel mai bun. M-a părăsit.
Prietenul meu cel mai bune era o femeie.
Ultimele ei cuvinte au fost:
"Încă aş mai fi cu tine, dacă n-ai fi bărbat".
Iar eu i-am răspuns:
"Ei bine, ai putea începe prin a mă castra, dacă asta vrei".
Dar e vina mea. Eu le-am făcut cunoştinţă.
Dintotdeauna mi-am dorit să fac dragoste cu două femei deodată.
Doar că în fantezia mea, mai eram şi eu în pat a doua oară.
- Îmi pare rău. - În cazul ăsta o să te simţi mai bine.
Tipa cu care s-a culcat logodnica mea era o fostă logodnică de-a mea,
partener de afaceri totodată, afacere deschisă pe banii mei.
Aşa că am pierdut şi afacerea, şi partenera şi logodnica.
Cum ai trecut peste aşa ceva?
Am depăşit situaţia cu ajutorul prostituatelor.
Dar n-a ajutat.
Ba nu, m-a ajutat foarte mult. Tocmai rămăsesem în pană de bani.
E mult mai ieftin să-ţi dai întâlniri.
Crezi c-o să mai poţi iubi vreodată?
Nu.
Nu, cred că provoc repulsie femeii pe care o doresc.
Nu-i adevărat.
Nu?
Mulţumesc, Daniel.
Poţi să-nchizi jos.
Chiar.
Ce vrei?
Ce bine, o voce prietenoasă.
Ce s-a-ntâmplat azi-noapte?
Tequila cu lămâie, soro.
Momentul în care un trup de 30 de ani nu-şi mai revine la fel de repede
ca unul de 29.
Nu mai ţipa la mine!
- Eşti la lucru? - Pe naiba.
Dar i-am zis că-ncepem săptămâna viitoare. Luni suntem acolo.
- E bine aşa? - Nu, voiam să
rămân în pat şi să mor.
Păi nu se poate.
Tre' să verifici corespondenţa, ai uitat?
Sună-mă urgent!
Nu te mai învineţi, şi cumpără-ţi o lampă de pat.
Şi ţine minte, o divă disco tre' să arate foarte bine.
Du-te şi ia-ţi ceva mişto de-mbrăcat! O să ai nevoie la următoarea scrisoare.
Pentru ce?
Şi ştiu că-ţi urăşti slujba, dar o să te ajut.
Caută semnul! O să ştii ce-ai de făcut.
P.S. Te iubesc.
Ştiu că eşti aici.
Eşti aici, nu?
Ia zi, cine-a stat aici înaintea mea?
O familie. Aşteaptă încă un copil. Tu ai copii?
Trei fete adolescente.
Ce drăguţ!
Ted, Sharon zice că avem deja o ofertă,
şi trebuie să trecem peste asta.
Dacă mai scoţi 100.000$, se lasă păgubaşi.
Poate-ar trebui să vorbim despre asta.
N-avem timp, Ted. Azi trebuie să-i dăm răspunsul.
Dar aţi spus că nu trecem pe-acolo...
Ştiu, dar ne place foarte mult apartamentul, şi asta e.
Nu mai e altceva. Atâta costa un apartament.
- Deja ne-am depăşit bugetul. - Vedem noi cum facem.
- Alege altă zonă! - Nu mă mut în Brooklyn.
- De ce nu-l asculţi? - Poftim?
Îşi face griji în privinţa asta.
- Uită-te la el! E palid. - Hol!
Cine te crezi tu, să-mi spui cum să vorbesc cu soţul meu?
N-ar trebui să-i forţezi mâna dacă nu vrea.
Îl stresez cât vreau. E soţul meu.
Vreau apartamentul acesta.
Spune nu, Ted. E incredibil că încă mai vorbeşti.
- N-o asculta, Ted. - Este un tiran.
Iţi tine biluţele într-un lucru din ăla, cu bile care se ciocnesc.
- Ştii ce vreau să spun? - Da.
- Nenorocito. - Scroafo.
- Taci! - Ba tu să taci!
- Nu, tu să taci! - O să te termin, şi când o să fac asta...
- Ştii ceva? O să-ţi spun ceva... - Nu. Nu. Nu. Bine, spune-mi.
E soţul meu, pot să vorbesc cu el cum vreau. Eu nu vreau să stau în Brooklyn!
- Ai idee cine sunt eu? - Ce are Brooklyn-ul, tanti?
Eşti Holly Kennedy?
- Dacă sunt, o să-mi cânţi? - Da.
- Nu, nu sunt. - Vă rog să nu-mi faceţi probleme.
- Trebuie să cânt şi să aduc o scrisoare. - O scrisoare? Ce cântec trebuie să cânţi?
- "Yah Mo Be There." - Te rog nu, doar dă-mi scrisoarea.
- Aş putea fi reclamat. - De sindicatul spiriduşilor?
Ştii, am fost într-o scenetă cu Al Pacino.
N-am nevoie de rahatul ăsta. Vrei baloanele?
- Nu. - Bine.
Nemernicule.
În nici un caz n-o să fac asta.
- Ba da. - Ba nu.
Îţi aminteşti de ultima dată?
Da!
Da, da, da.
Mulţumesc foarte mult.
Doamne.
Încă o dată!
Bine. Bănuiesc că trebuie să ofer şi altcuiva o şansă.
Cine vrea să încerce?
Mai este cineva aici care vrea să încerce?
Tu? Nu? Tânăra domnişoară.
Hai. Nu fiţi timide.
- Dar Holly? - Termină.
Holly. Nu ştiu ce să zic, John.
Holly e soţia mea. Frumoasa mea soţie.
Şi da, o iubesc pe Holly.
Dar nu ar avea niciodată curajul să...
...facă aşa ceva.
Nu.
De fapt, ne-am certat pentru că nu voia să vina în seara asta.
Ştiţi, a avut o zi grea la birou.
N-o s-o facă niciodată.
Da.
Aşa credeţi?
Credeţi că va veni aici sus? Bine, pariem pe o sută de dolari
că nu vine pe scenă.
Să fie două sute.
Ce face? Ce face?
Ea e soţia mea!
Holly!
Bine.
Doamne!
Vrei o cafea?
Cum te simţi? Arăţi bine.
Îmi pare rău, iubito, dar trebuie să spun că ai cântat super înainte să...
Am nasul spart, Gerry. Glezna mi-e luxată. Eşti fericit?
- Eşti supărată pe mine? - Nu voiam să ies in seara asta,
iar tu m-ai obligat.
Urăsc karaoke, iar tu m-ai forţat să ma urc pe scenă.
Haide, iubito. Nu e vina nimănui.
Vino aici, iubito. Dă-mi un...
Da-mi un pupic.
Cât timp o să fii supărată?
Niciodată nu-i acord libertate.
De fiecare dată când am fost supărată, l-am făcut să se simtă prost.
Eram supărată când am plecat de acasă în seara aceea.
Am fost supărată pe el pentru că
apartamentul nostru era prea mic, ce prostie.
Dragă, eraţi căsătoriţi.
Cei căsătoriţi se fac unul pe altul să se simtă ca naiba uneori.
E o plăcere.
Gerry ştia că erai nebună după el. Îmi spunea mereu.
Îmi doresc să-i fi spus în seara aceea.
Spune-i acum.
E puţin pervers. Doar puţin.
E apetisant, nu-i aşa?
Ai putea servi cafeaua pe fundul ăla.
Chiar trebuie să fii aşa vulgară cu bărbaţii,
ca şi cum ar fi nişte bucăţi de carne?
Scuze, John. Am uitat că eşti sensibil.
Hoh.
Ştii, Denise, de-asta nu eşti căsătorită.
Femeile se poartă ca bărbaţii
apoi se plâng că bărbaţii nu le mai vor.
De aceea?
Bine. Pentru că eu credeam că e din alt motiv.
Credeam că e pentru că merit ce e mai bun.
Şi el e acolo undeva. Doar că nu e cu femeile care trebuie.
Şi lasă-mă sa fiu clară.
După secole în care bărbaţi se uită la sâni mei şi nu la ochi
şi de ciupituri de fund în loc de strângeri de mână,
am acum dreptul divin să mă uit la fundul unui bărbat
cu apreciere vulgară şi ieftină dacă vreau.
- Bine spus. - Aşa credeam şi eu.
New York City, ce faci?
Băieţi, suntem aici!
Oferiţi un bun venit călduros următorului cântăreţ.
Aplaudaţi-o pe
Holly.
Asta e pentru tine, Gerry, ticălosule.
Bine, stai să înţeleg.
Esti heterosexual, eşti singur, şi ai propria ta afacere?
Am clubul meu.
E în renovare acum.
O să-l deschid la toamnă.
Aş putea să ţi-l arăt dacă vrei. E pe Tenth Avenue. Vrei să mergi?
Super.
Da. Lasă-mă să fac ceva mai întâi.
Care-i numele meu?
- Tom. - Pe unde ai umblat?
Cu toate femeile nepotrivite.
- Bună - Bună.
Bună, Gerry. Ai mai slăbit.
Mulţumesc pentru invitaţie.
Esti o cântăreaţă groaznică.
Da, sunt.
Mi-ar fi foarte ruşine dacă aş fi in locul tău.
Ţi-ai luat medicamentele azi?
Nu, m-am gândit să vin aici, în schimb.
Îmi este foame. Vrei să mergem sa mâncăm sau să bem ceva?
Nu, eu... Nu prea cred.
- Nu-i nimic. - Mersi.
Nu vreau să te întreb direct, dar ce vor femeile?
Nu pot să-mi dau seama. Vor să întrebăm.
Nu vor să întrebăm. Vor să facem primul pas, să nu-l facem.
Vor să fim dedesubt, deasupra.
Să folosim produse de păr, să nu folosim.
Ce vreţi voi?
O să-ţi spun, dar trebuie să promiţi că n-o să spui nimănui că eu ţi-am spus.
- Promit. - Pentru că e un secret sacru.
Secret sacru.
- Esti pregătit? Eşti sigur? - Da. Cred că da.
Vino aici.
Nu avem
nici cea mai mică idee ce vrem.
Ştiam! Ştiam asta! La naiba!
Da.
Uite, dacă vreodată vrei să ieşi
să faci ceva, doar...
O să aştept telefonul tău.
Şi doar ca să ştii, nu caut ceva acum.
- Doar flirtez. - Apreciez asta.
Poate putem să-L sfidăm pe Dumnezeu
- şi să mergem la un meci cu Yankees. - Da.
O să fim prieteni buni, uniţi de autocompătimire, amărăciune şi greaţă.
- Mi-ar plăcea asta. - Şi mie.
Geaca mea de piele este pentru tine. Întotdeauna mi-a plăcut cum îţi vine.
Dar de restul lucrurilor mele, nu ai nevoie.
Fă puţin loc în apartamentul acela pentru tine. Haide.
E timpul, iubito.
P.S. Te iubesc.
Cred că eşti puţin perversă.
Vreau să spun, mă aduci la un parastas al unei familii irlandeze
şi mâncăm sandvişuri cu carne de vită şi cereale. E destul de greţos.
Gerry credea că este modul cel mai bun de a-i cinsti pe cei morţi.
Să le arătăm cât de bine ne simţim.
Îmi pare rău că mereu il aduc in discuţie.
Da, încep să mă cam satur de asta.
Ăla este un cuplu cinstit.
Cred că sunt împreună de la Potop.
Suntem foarte aroganţi, nu-i aşa?
Suntem aşa de îngroziţi de îmbătrânire, facem orice ca s-o prevenim.
Nu realizăm ce privilegiu este să îmbătrâneşti alături de cineva
care nu te înnebuneşte.
Sau care nu te umileşte.
E drăguţ.
E bună, nu?
- Pot să te rog o favoare? - Sigur.
Am început să strâng lucrurile lui Gerry. Nu am terminat.
Am nevoie de cineva care nu îl cunoştea ca să scap de toate.
Aş fi fericit să te ajut sa scapi de Gerry.
- Chiar trebuia să spui asta? - Ce?
- Ce ai? Ia un medicament. - Nimic. Ce?
Ce s-a întâmplat?
Nimic, eu...
Nu am fost niciodată singură cu un bărbat în apartamentul ăsta în afară de Gerry.
- Vrei să ies in hol? - Poţi să-mi arunci tu cutiile.
Nu.
E în regulă.
Îmi pare rău.
Mă duc să mă schimb.
Uită-te prin lucruri. Dacă vrei ceva...
- spune-mi. - Bine.
Nu-mi amintesc ultima data când cineva m-a ţinut aşa.
Ţi-ai găsit un soţ nou?
Taci.
Pe unde ai umblat?
- Nu te-am simţit aproape în ultima vreme. - Te rog.
Am fost aşa de aproape.
Simt cum mă îmbrăţişezi.
Pentru că asta fac.
Arăţi grozav.
Aici e.
- Tu eşti Barbara? - Da, vă pot ajuta?
Aşa sper.
Eşti soţia lui.
A fost aici?
Nu înţeleg. Îţi iei o vacanţă?
E o excursie.
Gerry a planificat totul pentru mine Sharon şi Denise.
Crezi că e momentul potrivit pentru o vacanţă?
Gerry a aranjat totul. Trebuie să mă duc.
Ai vorbit cu Daniel? Credeam că sunteţi împreună.
Suntem doar prieteni, mamă.
Am stat deoparte fără să spun nimic despre toate astea,
dar acum cred că e timpul să înceteze.
- Ce vrei să spui? - Nu-i sănătos.
Gerry nu va putea sa facă în continuare asta, nu?
Viaţa lui s-a încheiat, la fel o să se întâmple şi cu scrisorile lui.
O să trebuiască să faci faţă lucrurilor de una singură.
A fost un cadou de la Gerry.
Şi cum poţi să spui asta?
Soţul meu avea 35 de ani. Nu trebuia să moară.
Dar a murit. A fost groaznic.
Aşa se întâmplă.
Dar moartea lui face parte din viaţa ta acum.
Şi trebuie sa accepţi asta.
Nu mai spune asta ca şi când nu aş accepta. Accept.
Cum? Aşteptând o scrisoare de la un soţ mort?
Luând o vacanţă? Când tatăl tău a plecat, aveam doi copii de întreţinut.
- Iartă-mă că nu am copii. - Nu asta am vrut să spun şi ştii asta.
Plecarea tatălui tău a fost la fel de îngrozitor.
Dar am făcut ce trebuia să fac şi am mers mai departe.
- Nu-i acelaşi lucru. - De ce nu?
Soţul meu a murit. Mi-a fost luat. Nu a vrut să plece, nu a vrut să plece.
Da, soţul meu a vrut să plece.
Şi e mai bine să fii abandonată din voinţă, nu-i aşa?
Am spus ce-am avut de spus.
Nu mai spun nimic.
Deci, unde te trimite?
Doamne.
Ia bagajele.
Bine. Tocmai a ridicat sprânceana la mine.
Ştii ceva? Dacă asta a fost o indicaţie despre cum o să fie excursia, n-o accept.
Ăla e bagajul ei?
- Lasă-l. Nu-l duce înăuntru. - E ridicol.
Holly?
- E greu al naibii. - Ştiu.
Holly!
Uite.
"Bună, coană-mare. Asigură-te că se va distra copilaşul meu.
Asigură-te că tu şi John faceţi tot ce vreţi să faceţi
când vreţi sa faceţi.
Şi asigură-te că fetiţa mea face câteva lucruri.
Vreau să o duci la pescuit." Doamne.
Aşteaptă să mă ducă pe lac de mult timp.
"Şi asigură-te că îi dai un sărut din partea mea."
Nemernicul. N-o să ma lase sa uit petrecerea mea de burlăcie.
Joey Băiatul Ponei.
- Tony. - Tony.
Tony, mi-l amintesc. Pariez că şi eu am o scrisoare.
Unde a ascuns una şi pentru mine?
În dormitor.
"Denise, du-o pe Holly la Whelan's, barul meu preferat.
Au muzică frumoasă şi oameni extraordinari sunt acolo.
Şi Denise, te duci in rai pentru că eşti prietena iubitei mele.
Fac toate aranjamentele pentru voi acolo.
Am câţiva bărbaţi sexy pentru voi.
Te iubesc."
- Nu ştiu cum faci asta. - Lasă-mă s-o văd.
Ce e?
Mie nu mi-a lăsat nicio scrisoare.
Probabil că pe tine nu te-a iubit
la fel de mult ca pe noi.
Doamne, uitaţi-vă la el.
Doamne.
Vă rog lăsaţi-mă să îl cumpăr ca suvenir.
- Vine spre noi. - Vine.
Cât timp a trecut?
Cât timp a trecut de când ce?
Cât timp a trecut?
Da.
- O să vorbeşti cu el. Ba da. - Nu.
Tocmai l-ai auzit. Spune-i cât de mult ţi-a plăcut, flatează-l. Du-te.
Noi nu avem aşa ceva in State.
- Du-te, du-te. - Noi nu facem aşa ceva.
- Eşti pregătită. - Du-te! Fă-o pentru noi. Du-te.
- Unde s-a dus? - Ce faci? Du-te!
Sunt o văduvă bătrână.
Ai mai multe decât fufele alea. Eşti experimentată.
Eşti americană. Eşti străină si exotică.
Nu eşti exotic dacă eşti american.
- El nu ştie asta. - O să te ajutăm.
- Da-o jos. - Nu, nu, nu!
Ascultă! Trebuie să faci ce spunem noi.
- O să te rănesc. - O să te trag de păr.
Arăţi sexy. Umflă-ţi puţin părul.
- Eşti foarte sexy. Du-te. - Da, arăţi super. Fă-o!
Bună.
Voiam să-ţi spun că mi-a plăcut cum ai cântat.
Eşti frumos. Vreau să spun... Vreau să spun... Scuze.
Muzica ta e frumoasă.
Mulţumesc...
- Holly. - William.
- Eşti americană? - Da.
Ce te aduce în Irlanda?
Vacanţa. Cu prietenele mele.
- Bună. - Bună.
Bine-aţi venit.
- Mulţumim. - Mai am doar un singur cântec de cântat.
Vreţi să staţi să ascultaţi?
E un cântec american despre o fată de aici. Cred ca o să vă placă.
- Desigur. - Bun.
Ne vedem după aceea, da?
Da, desigur.
Ăsta e un cântec american cu dedicaţie pentru Holly.
Sper să-ţi placă.
Faină geacă.
Am câştigat-o.
Hai c-ajunge.
De ce vrea să-mi amintesc toate lucrurile astea care îngreunează totul?
E crud.
Nu ştiu, scumpo. Dar nu cred că vrea să fie crud.
Dar ce vrea?
Nu ştiu.
Haide, să mergem. Te ducem înapoi.
- Cred c-ar trebui să-l găseşti pe William. - Nu.
Am plecat fără să spun nimic. Trebuie să creadă că sunt o idioată.
Ei bine, eşti o americană. Se aşteaptă să fim idioate.
N-o forţa.
Dacă nu e pregătită, nu e.
Deşi dacă îmi amintesc bine, Holly,
cu cât stai mai mult fără sex, cu atât te faci mai răutăcioasă.
- Mânca-mi-ai. - Alo.
Deja sunt supărată pe Gerry.
Poate de-aia a făcut-o. Trebuie să nu-l mai doreşti la un moment dat.
Când?
- Ia undiţa! - Ce?
- Ai prins un peşte! - E un peşte!
- Bine. - Holly, ia undiţa!
- Bine, o iau! - Scoate-o din apă.
Grăbeşte-te!
- Nu ţii mulineta. - Roteşte-o!
- Vrei sa nu mă mai enervezi?! - Ai grijă!
- Ajută-mă! - Vrei să prinzi peştele?
- Încerc. - Gata! Am unghiile ude!
Ai grijă!
Doamne.
Ce s-a întâmplat cu trusa de cosmetice?
Doamne.
Ajutor!
Urăsc companiile cosmetice.
Te fac dependent de ruj şi de ojă
şi şase luni mai târziu, ţi le iau.
Trebuie să-ţi cumperi culorile preferate ca să-ţi faci o rezervă pentru apocalipsă.
Era ultima mea sticlă.
Cred că una dintre noi ar trebui să înoate până la mal
şi ar trebui sa fie cea care deja are vesta umflată.
Bine, nu, asta e bună. Poftim!
- Poftim, înoată până la mal. - Chiar era necesar?
- Poţi să înoţi până la mal. - Eşti fericită
- că am inhalat toate toxinele alea? - Sari în apă!
Nu vă mai certaţi! Vă purtaţi ca nişte copii!
Bine. Linişte!
Drăguţ.
Poate plutim până la mal.
Care mal? Ar putea dura luni întregi.
Ar fi bine să nu dureze mai mult de nouă sau o să fie încă o persoana în barcă.
Poftim?
Nu voiam să spun nimic până nu ne întorceam.
Sunt însărcinată.
Un copil? Bravo, Sharon.
Ştiu, ştiu.
- Când naşti? - În martie.
Slavă Domnului. O să poţi veni la nunta mea.
Ce?
Mă mărit. Tom m-a cerut, am spus da
şi plănuim o nuntă în ajunul Anului Nou.
Doamne!
Felicitări!
- Eşti în regulă? - Da. Nu. Da.
Nu, vreau să spun... E prea multă informaţie ca să fie primită într-o barcă.
Iubito, îmi pare râu.
Nu voiam să spun până nu ne întorceam. E excursia ta.
- Nu, nu, e în regulă. - Da, nu şi eu.
Dar, ştii tu, poate murim aici, aşa ca n-o sa mor singură.
- Tu te căsătoreşti. - Tu ai un copil.
- Doamne. Ce, îţi baţi joc de mine? - Ce?
- Doamne. - Ştiu.
Cine-i bucătarul?
- Eu sunt. - Eu.
Toate am gătit.
Denise se căsătoreşte. Nu-i aşa că e grozav?
Sharon e însărcinată.
- Felicitări pentru amândouă. - Mulţumesc.
Mulţumesc.
Mâncarea a fost excelentă. O să revin.
Ştiţi, s-a întunecat cât am fost ocupat.
Da, se întunecă noaptea
aici.
Lucrezi pe lac?
Două zile pe săptămână. Sunt un fel de paznic.
Deşi, trebuie să spun că a fost prima data când a trebuit să salvez pe cineva.
Îmi pare rău că trebuie sa ma întorc pe lac la ora asta.
- Ajunge. - Pe ploaia asta, renunţă.
Poţi să rămâi până dimineaţă.
Da, avem o canapea extensibilă. Un pat care se scoate.
E mult de condus.
- Mi-ar plăcea un duş. - Ce idee grozavă!
E un duş jos, e fantastic. Îţi aduc nişte pijamale şi prosoape.
Îţi arăt.
Grozav. Bea-ţi vinul...
Ce, eşti nebună?
Rămâne toată noaptea.
O să fie aici toată noaptea, toată noaptea
O sa fie aici toată noaptea.
Trebuie să rămâi însărcinată imediat.
- Imediat. - Putem să avem copii împreună.
Nu-i aşa că e drăguţ? Vreau să spun, cât de drăguţ e?
Ştiu şi eu, am un sentiment ciudat. Mă simt ca şi cum ar fi un băieţel în mine.
Iisuse! Scuze. Am crezut că eşti sus.
Trebuie să mă îmbrac.
Nu te mai încurc.
Îmi cer scuze.
Vrei ceva de băut?
Să ling de pe tejghea?
- Nu! - Da.
Scuze, nu... De mult nu am mai văzut un bărbat atât de dezbrăcat.
Vreau să spun, ai... Ce zici de ceva de băut?
- Eşti foarte drăguţă. - Doamne.
Ultima dată când am spus asta unui bărbat, mi-a răspuns cu:
"Nu ies în oraş cu fete de treisprezece ani."
Norocul tău, nici eu.
Noroc.
- Scuze. - Bună.
Scuze. Nu pot să fac asta, îmi pare rău. Nu eşti tu de vină.
Uită-te la mine, tremur. Nu ştiu cum să fac asta.
Nici nu ştiu măcar dacă vreau, n-am mai...
Nu contează. Sunt doar nebună. Provoc necazuri. Da.
- Mie-mi plac necazurile. - Nu.
Nu ma refer la necazuri "Pulp Fiction"
mă refer la necazuri de "nebună mintal".
Nu e de mine. Vreau să spun, n-am avut un bărbat de zece ani.
Am avut un bătrân. Nu era bătrân.
Îmi părea mie bătrân pentru că il vedeam aşa de des.
Era soţul meu, dar a murit.
Sărutând aşa, nu mă surprinde, bietul om.
Nu, n-o să meargă.
Mă simt ca şi când aş încerca o nouă pereche de pantofi
pe care chiar vreau să-i cumpăr, dar nu se potrivesc.
Îmi pare rău.
În regulă atunci, ce-ai zice să mergi desculţă o vreme?
Nu există bărbat, viu sau mort, care să te învinovăţească pentru că trăieşti.
Eşti foarte drăguţ.
Era un om bun bănuiesc, soţul tău.
Da,
un om foarte bun.
William?
Ai putea să mă duci la Enniskerry mâine dimineaţă?
Sigur că da.
Ai prieteni acolo?
Rude. Oarecum.
- Socrii. Aş vrea să-i văd. - I-auzi.
Cum îi cheamă? Poate-i cunosc.
Familia Kennedy.
Rose şi Martin cumva?
Da. Îi ştii?
Nu cumva eşti Holly a lui Gerry?
Poftim?
Eşti tipa din seara aia, de la pub.
Am fost în trupa lui Gerry.
Nu cumva eşti Billy
- Gallagher? - Unul şi-acelasi.
NU-i nimic.
E-n regulă, eu şi Gerry obişnuiam să împărţim totul între noi.
Adică nu în sensul ăla.
Voiam să spun că nu cred că s-ar supăra dacă...
Chiar dacă ar avea ceva împotrivă,
nu prea poate să facă mare lucru, nu?
Holly...
Vino-ncoace! Hai în pat!
Acum hai să stăm de vorbă!
Am auzit c-a murit.
O tumoră, nu? Da.
Ştii, eu şi Gerry
nu ne-am mai văzut de foarte mult timp.
E trist când se-ntâmplă asta între prieteni buni, nu?
A fost un tip extraordinar.
Crede-mă, e-n regulă.
E-n regulă.
Vezi tu, lucrurile astea
se întâmplă mereu. Nu foarte des,
dar se-ntâmplă.
Vrei să-ţi povestesc despre mine şi Gerry?
Am o grămadă de amintiri.
Da?
Hai să vedem. Vino, aşează-te!
Era...
Era cel mai bun prieten al meu.
Încă de când aveam 5-6 ani.
Ce mă mai făcea să râd...
Odată, nu mai ştiu câţi ani aveam,
în jur de 11, cam aşa.
A sărit pe un tren...
Am primit pachetele de la tine. Intră! Intră!
Martin?
Ia uite cine-a venit!
Ia te uită!
Vino-ncoace, draga mea!
Ce bine-mi pare că te văd!
Se pricepea la scris. Nu?
Trebuia să-şi facă o meserie din asta.
Nu. O făcea din pasiune, Martin.
Unde era?
A, uite-aici!
"Când vine Holly, du-o la fortul meu, în spate,
şi dă-i plicul asta!"
Ştia c-o să vin la voi?
Bănuiesc că da. Martin?
Bine.
Nu e chiar un fort, ci mai degrabă un zid de piatră.
Aşa-i spunea el când era mic.
Mai zice-aici şi despre alte lucruri
foarte drăguţe.
Deşi nu prea mai avea putere la sfârşit, aşa-i?
Mă doare când ştiu că n-am fost acolo când s-a dus,
nici măcar la înmormântare.
Dar nu puteai să mergi imediat după operaţie.
Poate treci mai des pe la noi, acum, că nu mai e, ce zici?
Martin, n-o strânge cu uşa!
N-ai nicio obligaţie faţă de noi.
Oricum, nu suntem rude de sânge.
Mi-ar plăcea să vin în vizită.
Şi-mi pare rău că n-am făcut-o până acum.
Am crezut că eraţi supăraţi pe mine pentru că vi l-am luat pe Gerry.
- Te voia moartă, să ştii. - Martin, să nu-ndrăzneşti!
Nu, nu te învinovăţesc.
Ştii, nici mama nu s-o obişnuit niciodată cu ideea.
Păi eraţi amândoi atât de tineri, şi s-a întâmplat aşa de repede...
Dar Gerry te-a iubit. Am văzut asta.
Pentru fata mea din Galway: Eşti un înger că te-ai dus la ai mei.
Ţi-am spus că mama n-are nimic cu tine. Cel puţin acum nu mai are.
Acum te afli în fort, locul în care am meditat mereu.
Aici am stat şi m-am gândit la tine, după ce ne-am întâlnit pentru prima oară.
La început, nu mi-ai părut reală.
Nu mai văzusem niciodată atâtea culori la o singură fată;
dar tu arătai de parcă ai fi aparţinut locului ăluia.
Tu şi culorile tale.
Mai ştii ce mi-ai spus prima oară când am vorbit?
M-am pierdut.
Nu păreai pierdută, cel puţin pentru mine.
Ce-i cu tine pe-aici?
Parcul Naţional Wicklow Mountains.
Parcul Naţional Wicklow Mountains? Ia zi, de când bâjbâi pe aici?
De câteva ore.
În cazul ăsta te afli în parc de câteva ore-ncoace.
Vai, Doamne!
Ăsta-i un parc?
E aşa de frig!
În ziar zicea c-o să fie cald.
E cald. Înţeleg că te-ai pierdut, dar ştii că te afli în Irlanda, nu?
Ei bine, ar trebui să mă-ntorc.
- Unde? - Stau undeva în Dunlougahairy.
Dunlougahairy? Cred c-ai vrut să spui Dűn Laoghaire.
- Glumeşti! - Nu. De ce te-aş minţi?
- Dűn Laoghaire? - Dűn Laoghaire.
Bine. Mersi!
Eşti ceva de speriat.
Dar mergi în direcţia opusă, să ştii.
Pe-acolo?
Bine.
Cred că ţi-a plăcut chestia asta cu pierdutul, nu?
Să ştii că nu mă deranjează, aici nu.
Cum ai ajuns aici?
Mă-ndreptam spre casă, din excursie. Am pornit din Grecia.
Iisuse, ce plimbare lungă! Asta-i o glumă proastă.
Ce studiezi?
- Arta. Da. - Arta?
- Deci eşti artistă, nu? - Nu ştiu încă.
Super.
Confecţionezi ceva, sau...?
Nu ştiu încă.
Atunci, mut noroc!
Te...
Te superi dacă te însoţesc, având în vedere că mergem în aceeaşi direcţie?
O să stau pe partea asta a drumului. Nici măcar nu tre' să vorbim sau ceva.
Câteodată e chiar mişto să mergi lângă cineva, fără să vorbeşti,
mai ales dacă ţi-au transpirat picioarele.
N-a durat mult treaba cu tăcutul.
La scurt timp, nu mai tăceai.
Dar erai atât de scumpă, încercând să mă impresionezi cu W. Blake şi planurile tale.
Habar n-aveam despre ce vorbeai,
dar nu mă puteam abţine să nu ador felul în care o făceai.
"Tre' să creez..."
Ceva. "Sau să fiu înrobit de..." ceva.
Stai! "N-o să
N-o să judec şi compar.
Rostul meu e să creez..."
- Ceva. Vai, Doamne! - Ai inventat-o acum?
Nu, e William Blake, dar am zăpăcit-o de tot.
Nu, ai îmbunătăţit-o. Chiar am înţeles.
N-aveam nici cea mai vagă idee.
Tot ce ştiu e că, dacă nu dai un sens acelui "ceva", o să rămâi ca toţi ceilalţi.
Indiferent că e vorba despre artă, taco sau şosete.
Creează ceva nou şi asta e.
Şi acela eşti tu, în lume, în afara ta.
Şi îl poţi privi, asculta, citi sau simţi,
ca să afli mai multe despre tine.
Mai mult decât ştie toată lumea.
Înţelegi ceva?
Da.
Adică vrei să pictezi şosete.
Poate.
M-ai cucerit în momentul ăla.
Îmi place geaca asta.
Ţi-ar sta bine. Am câştigat-o la un pariu.
Ce pariu?
Aveam câteva beri la bord
şi un amic a vrut să punem pariu că nu reuşesc să conving o anume tipă
să mă sărute fără provocare.
- Ce tipă? - Prietena lui.
- Cum ai reuşit? - O nimica toată, pe bune.
Tot ce tre' să facă un bărbat, e să-i spună femeii adevărul, fără cuvinte.
E ca un semnal pe care-l trimiţi.
Iar femeia îl primeşte.
Şi care-i adevărul?
Că sărutând-o, ar însemna sfârşitul vieţii, aşa cum o cunosc eu.
Şi asta se aplică la toate tipele care te sărută?
Când eram tânăr, făceam asta după bunul plac, fără strop de principii.
Când fiecare tipă pe care aveam norocul s-o sărut,
însemna sfârşitul vieţii, atunci.
Şi acum?
Acum trimit semnalul doar atunci când cred că ea ar fi cea aleasă.
Acum ştiu unde sunt. Mersi, mi-a făcut plăcere să te cunosc!
- Nu, te-aş putea conduce în oraş. - Nu, mă descurc.
Ştiu unde mă aflu. Şi unde tre' s-ajung.
N-o să uit asta niciodată.
Geaca...
Nu, stai!
Stai, nu mişca!
- Ce-i? - Uite, e un căţel irlandez sălbatic.
Un ce?
- Tre' să stai nemişcată. - Bine.
Mai aproape, ca şi când am fi unul.
Dacă ne despărţim, se simte
ameninţat şi atacă zonele vitale.
Ce zone vitale? Ale mele sunt toate aşa.
Tre' să rămânem nemişcaţi.
Acum lasă-l să te miroasă.
Aşteaptă!
Ce frică mi-e!
Mă iei în braţe?
Bine.
- Ce idee bună! - Da.
Crezi că ne putem întoarce cu faţa, fără să-l speriem?
Da, sigur.
- Dar încet, bine? - Bine.
Scuze!
N-am mai făcut asta de ceva timp.
Am avut un prieten, dar nu făceam mare lucru. Nu ştiu de ce.
- Poate din cauza mea. - Nu, e un tip care
nu ştie mare lucru despre sărutat.
Asta-i treabă de bărbat.
Chiar?
A fost cel mai tare
sărut dintotdeauna.
Şi ăsta a fost al doilea cel mai tare.
Şi al treilea...
Brody, vino-aici!
Salut, Gerry!
Ce faci, Jeff?
- Unde pleci? - Stai acolo! Stai!
Nu, dar... Stai, geaca mea e la tine!
Ştiu. O păstrez dacă nu ne mai întâlnim niciodată.
Pun pariu c-o să ne mai întâlnim.
Va trebui să câştigi pariul ăsta, pentru că
dacă ne mai întâlnim, o să fie sfârşitul ei.
Al cui?
Al vieţii, aşa cum o ştim cu toţii.
- Uite, eu când într-un pub... - Nu, nu, nu! Nu-mi spune!
Dacă se-ntâmplă să intru în el, în oraşul cu pricina,
atunci o să ştim cu siguranţă, nu? Iar dacă nu,
atunci o să fie cel mai tare sărut creat vreodată de către doi străini,
şi o să-l păstrăm aşa pentru tot restul vieţii.
- Cum te cheamă? - Nu, nu! Stai, nu!
Nu! Nu-ntreba!
Am ştiut că viaţa mea s-a schimbat atunci.
Şi acum s-a schimbat iar, dragostea mea.
Nu mă tem că ai putea uita de mine;
pentru fata de-atunci, de pe drum, îmi fac griji.
"Rostul meu e să creez.
Nu contează ce."
Tu mi-ai spus asta, îţi aminteşti?
P.S.
Aşa că du-te acasă! Găseşte-l!
Găseşte acel ceva care te diferenţiază de ceilalţi!
O să te-ajut.
Caută semnul!
Sunt eu, mama. A sunat Sharon; zice că te-ai întors.
Unde eşti? Sună-mă!
Nu mi-ai răspuns la telefon. Vino cu mine la pediatru!
Care mai e treaba? Nu ştie nimeni nimic despre tine,
domnişoara mea de onoare. Sună-mă!
Dacă tre' să-ţi găseşti de lucru, fii realistă, iubito, bine?
Nu-mi vine să cred că nu m-ai sunat!
Nu poţi fi agent secret,
şi nu există hăcuitori de vampiri.
Mă mărit. Unde eşti? Ridică receptorul!
Acum, moartea lui face parte din viaţa ta.
Sunt foarte supărată pe tine!
Iat-o!
Ce pantofi mişto!
Uite, mesajul ăsta e pentru Holly Kennedy.
Spuneţi-i, vă rog, că prietena ei, Denise,
se căsătoreşte pe 31 decembrie, şi nu are ce căuta la nuntă, bine?
Ce zici de asta? Nu eşti invitată.
Ia uite! Tre' să fie mai strâmtă!
Bine, o să fac aşa cum spui,
dar nu sunt sigură că, adică...
Nu, crede-mă, bustul tău arată foarte bine, şi ascultă-mă,
dup-aia o să pară prea mare.
Da, păi, vezi tu, deşi sânii mei sunt frumoşi şi fermi,
au câteodată voinţă proprie, şi tind să se deplaseze în toate direcţiile,
dacă nu sunt supravegheaţi.
Aşa că, te rog, strâmteaz-o un pic! Doar un pic, bine?
- Bine. - Bine.
Ne lăsaţi... Scuzaţi-ne un pic, vă rog!
- Sigur. - Mulţumesc!
Îţi stă foarte bine.
Aş fi avut nevoie de ceva ajutor.
E a douăsprezecea rochie pe care o probez, aşa că...
Îmi pare rău.
Trebuia să fii domnişoara mea de onoare, dar n-ai mai dat niciun semn de viaţă.
Sharon are senzaţia că bate la ochi de când a născut, aşa că, ghici!
A trebuit să apelez la sora lui Tom, de 51
de ani, care seamănă cu Jerry Springer şi nu mă-nghite deloc,
doar pentru că prietena mea cea mai bună n-a suportat să mă vadă fericită.
De ce? Zi-mi şi mie de ce!
Pentru că merge fiecare mai departe, şi nu mai erai în centrul atenţiei?
- Da. - Chiar?
- A fost oribil, şi-mi pare rău. - Nu, scumpo, mie-mi pare rău.
Nu, mie.
Ai avut dreptate.
Doamne, ce scorpie sunt! Iartă-mă! Eram foarte supărată.
Sper c-o să mă ierţi.
Ştii ce? Încă nu e prea târziu. Poţi fi domnişoara de onoare la Sharon.
- Bine. - Bine?
Pot să te rog ceva?
- Vreau să-ţi fac pantofii de nuntă. - Pe-ai mei?
Te-ai transformat în vreun Geppetto?
Dumnezeule! Sunt superbi!
Am făcut nişte cursuri. S-a-ntâmplat pur şi simplu. Îmi place la nebunie.
Vai, Doamne!
Sunt unicat.
Vei fi singura mireasă din lume care i-a purtat vreodată.
Sună bine.
Dumnezeule, Holly!
Parc-ar fi artă pe pantofi.
Sunt superbi! Tre' să-i arătăm cuiva.
Simt că Gerry mă îndrumă.
Adică, pantofi? Ador pantofii, dar nu m-am gândit niciodată la asta.
Arăţi foarte bine.
Mersi!
- Fireşte, şi eu arăt bine, nu? - Da.
Când a-nceput toată nebunia, abia aşteptam să-ţi spun.
Nu-i amuzant?
Foarte. Crezi că putem întinde prânzul ăsta până la cină?
O să schimb subiectul.
- Ce mai faci? - Bine. Toate bune.
Am câteva idei de viitor, câteva posibile idei de afaceri.
Mă gândesc mereu la tine.
Asta a fost prea de tot, bănuiesc.
Da.
Dar şi tu ai spus că te-ai gândit la mine.
Pentru că ai fost un prieten adevărat în tot acest timp.
Deci nu te-ai gândit la mine nud, nu?
Nu.
- Nici măcar o dată? - Nu.
- Nici măcar de la brâu în sus? - Gerry, încetează!
Daniel.
Mă cheamă Daniel.
Iartă-mă!
Crezi c-o să mai simţi vreodată pentru cineva ce-ai simţit pentru Gerry,
sau încă mai aştepţi vreo scrisoare care să te ajute să-ţi dai seama?
Unde vrei s-ajungi?
Îmi placi mult,
dar nu pot să stau mereu în umbră.
M-am săturat să fiu umărul.
Vreau să fiu altă parte a corpului de care ai nevoie, înţelegi? Vreau să fiu
tipul ăla rău. Vreau să zăpăcesc o femeie
în aşa hal încât să nu mai aibă ochi pentru nimeni altcineva.
- Nu asta vrei. - Nu, n-o să fac asta, dar aş vrea...
Aş vrea să ies cu o tipă căreia să-i placă bărbaţii.
Aş vrea să fiu şi eu un Gerry al cuiva.
E-n regulă. Sincer, nu e vina ta, ci a mea.
N-am plănuit să mă-ndrăgostesc de tine, s-a întâmplat pur şi simplu.
Aşa că-mi pare rău.
Se întoarce?
- Nu. - Rămâneţi doar dumneavoastră?
Ia o pauză, bine?
- Mamă! - Ce s-a-ntâmplat?
Haide...
Ce s-a-ntâmplat?
Când... când a plecat tata,
aveam 14 ani şi-am spus:
"Gata, nu-mi mai trebuie. Fără bărbaţi..."
După care l-am cunoscut pe Gerry.
Găsesc şi eu un bărbat minunat, şi... Şi...
Şi pe urmă moare!
- De ce? - Ştiu, scumpo.
Aş putea omorî pe cineva, aşa-s de furioasă.
Sunt singură şi
nu contează unde lucrez, ce fac sau nu fac,
şi nici ce prieteni am. El nu-i aici.
Nici eu... Nici eu nu sunt aici.
- Tot singur eşti, indiferent ce-ar fi. - Aşa e.
Ştii, n-am venit aici ca să-mi dai vreun răspuns sincer de rahat.
De ce nu mă minţi şi tu, măcar o dată?
Îmi pare rău, scumpo,
- Nu pot să respir. Mă sufoc. - Hai...
Hai să ne plimbăm un pic.
Veneam aici cu tatăl tău.
Se dansa aici.
De fapt nu chiar.
Veneam cu radio, ţigări,
beam bere şi ascultam Jimi Hendrix.
Pun pariu că-ţi venea greu să intri într-o cameră plină cu oameni, nu?
Da, cunosc sentimentul.
Ştiu cum e să simţi că nu exişti până nu se uită la tine
sau îţi atinge mâna, sau face vreo glumă pe seama ta,
doar cât să înţeleagă toată lumea că eşti cu el.
Că eşti a lui.
Doamne, ce mă mai făcea să râd!
Tata?
Nici nu mai ştiu de când n-ai mai râs.
Da, şi asta mă-ntristează,
pentru că râdeam mult.
Râdeam.
Îl urai pe Gerry din cauză că-ţi amintea de tata?
Un pic.
Ştii care-i cel mai greu lucru pentru un părinte,
mai mult decât pierderea unui copil?
Să vezi că face aceleaşi greşeli ca şi tine,
fără să-l poţi opri.
E un sentiment groaznic de neputinţă.
Te revoltă,
iar eu am fost aşa
foarte mult timp.
Am obosit.
Crezi că-l vom mai vedea vreodată?
Nu, scumpo.
Niciodată.
Aşa că nu tre' să-l mai aştepţi.
Şi tu?
Tre' să recunosc că m-a impresionat cum a organizat totul din timp,
fiecare scrisoare-n parte, fiecare căsuţă poştală...
N-a fost uşor să scot geaca aia de piele de la tine de-acasă,
mai ales că te purtai ca dra Havisham.
M-a pus să-i promit.
N-am putut să-l refuz.
I-am zis că nu cred c-o să-ţi facă bine, dar
n-am putut să-l refuz.
Asta e ultima,
aşa că singură sau nu,
tre' să mergi mai departe.
Ce tre' să ţii minte e că,
deşi singuri, nu suntem singurii în această situaţie.
Câteodată ajută.
Salut, Daniel sunt!
Mai ştii ce-am spus la restaurant? Uită, te rog, tot ce-ai auzit.
Se construieşte un nou stadion Yankee.
Nu ştiu de ce-ţi spun asta. Cred că fac şi eu conversaţie. Urăsc asta.
Urăsc oamenii care fac asta. Ar trebui să încetez. Gata.
La naiba!
Gerry?
Unchiul meu ne poate băga oricând.
A aprins luminile pentru noi.
E superb...
Eşti sigură?
E-n regulă.
"Draga mea Holly, nu mai am mult.
Adică mai am, dar ai ieşit după îngheţată şi vii repede,
dar chiar şi-aşa, cred că-i ultima.
Iar asta pentru că nu mai am decât un lucru să-ţi spun.
Nu te pun să îţi aminteşti chestii sau să cumperi vreo lampă.
Poţi avea grijă de tine şi fără ajutorul meu.
Vreau doar să ştii cât de mult m-ai atins. Cât de mult m-ai schimbat.
M-ai făcut bărbat iubindu-mă, Holly,
şi pentru asta îţi sunt veşnic recunoscător.
Ad litteram.
Dacă-mi poţi promite ceva, făgăduieşte-mi că atunci când vei fi tristă
sau nesigură,
sau îţi vei fi pierdut credinţa,
vei încerca să te vezi prin ochii mei.
Îţi mulţumesc pentru onoarea de a-mi fi fost soţie.
Nu am regrete.
Cât de norocos sunt?
Mi-ai împlinit viaţa, Holly, dar eu sunt doar un capitol din a ta.
Vor fi mai multe.
Îţi promit.
Acum vine cel mai important lucru.
Nu-ţi fie teamă să te îndrăgosteşti iar!
Urmăreşte semnalul care pune capăt vieţii pe care o ştiai.
P.S. Te voi iubi mereu".
Te-ai mai gândit la asta?
Adică la mine?
Tu?
Da.
- N-o să meargă, aşa-i? - Nici vorbă.
La naiba!
Parc-aş fi sărutat-o pe sor-mea.
Ce uşurată sunt!
Când am primit scrisoarea, am crezut că s-a sacrificat,
dar nu vorbeşte serios. Dacă vorbea serios, îmi dădea un semn.
- Urăsc semnele. - După care am primit mesajul tău pe robot.
Prietenie crudă şi ciudată?
Pentru totdeauna.
Ce s-a-ntâmplat, prieteno?
Gerry...
A trecut un an,
şi nu-i mai simt prezenţa.
Nu cred că mai e aici.
Cred că s-a dus.
De tot.
Dragă Gerry, ai spus
că vrei să mă îndrăgostesc din nou,
şi poate chiar o să se-ntâmple într-o zi, dar există multe feluri de iubire pe lume.
Asta-i singura mea viaţă,
grozavă, înspăimântătoare scurtă şi nesfârşită,
şi nimeni n-a ieşit din ea viu.
Nu vreau nimic altceva decât s-o văd pe mama râzând din nou.
N-a văzut pân-acum lumea.
N-a fost niciodată în Irlanda, aşa c-o s-o duc acolo unde ne-am cunoscut.
Poate acum o să-nţeleagă.
Mamă?
William?
Salutare!
Ai venit iar în vizită?
Cât stai?
Nu ştiu.
Ea e mama mea, Patricia.
Bună! El e tata, Patsy.
Ai scăpat dulciurile, scumpo.
N-ar trebui să faci asta aici.
O doamnă drăguţă ca tine ar putea fi înţeleasă greşit.
Deci ne mai vedem, nu?
Da.
Nu ştiu cum ai reuşit, dar m-ai adus înapoi printre vii.
O să-ţi scriu curând.
P.S.
Ia ghici!
SFÂRŞIT
Traducerea si adaptarea: iDVD doruBV, stefansamara, springdee
Corectarea: veveriţa_bc @ www.titrări.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Best watched using Open Subtitles MKV Player