Am notat totul: 1,2877 metri pătraţi, patru etaje, perfect.
Curte în spate, grădină pe sud. Perfect.
- Nu ar trebui să aşteptăm maşina? - Nu, am rămâne blocate în trafic.
- Aia e lista de cumpărături? - Nu există listă.
Am auzit de dimineaţă. În curând nu o să mai fie.
- Asta şi mai câte? - Atât. Ştii că piaţa e săturată.
- Sarah, trebuie să mergi pe aia aici? - Mamă, suntem pe stradă.
Evan!
Într-o zi o să înveţi să respecţi timpul altora, Lynda.
Cred că realizezi că lumea nu se învârte la comanda ta.
Îmi pare rău.
Mă întâlnesc cu Arthur Digby Laurence în 26 de minute...
şi dacă tu crezi că e genul de om care tolerează întârzierile...
te înşeli groaznic.
Mulţumesc că ne-ai aşteptat.
- Cu plăcere. - Bună.
E un fel de amestec între o casă de oraş şi o vilă.
Noi îi spunem vilă de oraş.
Contruită în 1879, aici e centrul casei, salonul.
Aici e camera de zi. Pentru mesele deosebite, în spate.
Pentru mesele obişnuite, jos la etajul cu bucătăria...
care a fost renovată în '94, fiindu-i aduse toate îmbunătăţirile necesare.
Sarah.
Sunt două etaje cu dormitoare deasupra.
Doamne, e impresionant.
Hei, puştoaico. Fără scuter.
Nu mai trebuie să vă spun ca atâta spaţiu locuibil
e ceva neobişnuit în Manhattan.
Are şi curte. Un fel de curte.
Nu e foarte nivelată, dar totuşi, are 6,5 metri lăţime şi 16 metri lungime.
E o gradină destul de mare.
Lift funcţional.
Proprietarul anterior a rămas paralizat în ultimii săi ani de viaţă.
Destul de neobişnuit liftul.
Nu găseşti aşa ceva în 90% din vile.
Poate că e ceva inutil, dar anticipam un interes enorm.
E o proprietate de care sunt legat sentimental.
Putem să ne mai uităm prin împrejurimi?
Ar trebui să faci imediat o ofertă.
Pot să o văd mai întâi?
Nu mai există aşa ceva pe piaţă în momentul ăsta.
Nu poţi să te muţi din Greenwich în vest şi să ai pretenţia
de a locui într-o casă cu grădină, câini şi pisici, dar aici e posibil.
Am obţinut tot ce ţi-ai dorit şi chiar mai mult.
O să îţi faci o altă familie. Ai putea să ai şi două.
E o comoară.
Mamă, nu e ca la Barney.
Nu trebuie să plăteşti suma de pe etichetă.
Ţi-o permiţi.
Ar fi frumos dacă v-aş putea arăta proprietatea înainte să plec.
Podele din lemn de esenţă tare, 6 şeminee funcţionale.
Ăsta e ultimul etaj. Două dormitoare. Fiecare la câte un capăt al holului.
Au o mică baie comună.
Iniţial, astea erau camerele servitorilor.
Fostul proprietar avea un mic personal care îl îngrijea.
Nu ştiu dacă voi aveţi ajutoare în casă.
Nu, suntem doar noi.
Etajul trei, dormitor în plus.
Domnul Pearlstine îl folosea ca birou.
Vorbeşte de Sidney Pearlstine, omul de afaceri.
Pot să vă întreb cu ce vă ocupati, domnişoară...
Altman.
Mă apuc din nou de şcoală. Columbia.
Soţul ei se ocupa de farmaceutice.
Nu mi-am dat seama că sunteţi soţia lui Stephan Altman.
Da, până nu de mult.
Baia principală.
Pearlstine a apărut în toate ziarele de când a murit.
Copii lui se judecă pentru proprietate.
Era un pustnic. Bogat, paranoic.
Acum nu găsesc jumătate din banii lui.
Nu văd cum bârfa intră în arătarea proprietăţii.
Nu îi mai spune 'proprietate'. Sună ridicol.
Cămara mare.
Poate fata să nu mai facă asta?
Puştoaico, fără lift!
Şi astfel intrăm în dormitorul cel mare.
Ce ciudat.
Ce?
Camera asta e mai mică decât ar trebui să fie.
Eşti prima persoană care observă asta.
Nici unul dintre colegii mei nu s-a prins.
E numită Camera Panicii.
- Ce? - O cameră sigură.
- Donjon-ul unui castel pe vremuri. - Am citit despre asta.
Sunt la modă în construcţiile înalte.
Nu ştii niciodată când îţi este invadată casa.
E perfect.
Alarma se declansează în mijlocul nopţii.
Ce o să faci? Suni la poliţie şi astepţi până marţi?
Cobori în pijama să vezi ce e? Nu cred.
Ziduri de ciment. Linie telefonică îngropată,
care nu e conectată la linia pricipală.
Suni la poliţie şi nimeni nu îţi întrerupe legătura.
Are sistem de ventilare propriu.
Şi monitoare de supraveghere care
acoperă aproape fiecare colţişor al casei.
Toată chestia asta mă face nervoasă.
De ce?
Ai citit Poe vreodată?
Nu, dar mi-a plăcut ultimul ei album.
Cum opreşti pe cineva să îţi spargă uşa?
Oţel.
Oţel gros. Oţel foarte gros.
Cu baterii, aşa că şi dacă e oprită lumina...
rămâne în stare de funcţionare.
Doamne. Bătrânului Sidney nu i-a scăpat nici un amănunt, nu?
Deschide-o te rog.
Cu nişte copii că ai lui, nu e de mirare că voia să se ascundă.
Te rog, deschide uşa.
Nu se cuvine.
Deschide uşa, te rog.
Camera mea. Clar camera mea.
E cu adevărat periculos.
- Uşa aia e riscantă. - Deloc.
Detector de mişcare. Ca un lift.
Uşa nu se închide dacă e blocată. Încă o problemă rezolvată.
Nu se poate mai sigură.
Ştiu că o să accepte cât le oferi.
Merge. Am conectat telefonul!
Bravo mamă. A conectat telefonul.
579, ce?
3.000.
Pizzeria Patsy, vă rugăm aşteptaţi un moment.
Hei, destul.
Te deranjează pizza?
Ce vrei să spui?
Prima noastră noapte.
Ar fi trebuit să mă gândesc la ceva special.
Îmi place pizza.
Dă-l dracu.
Nu.
Dă-o dracu şi pe ea.
De acord.
Dar nu.
Nu ţi se pare că aici sunt prea multe scări?
Dar nu ai cărat nimic pe ele.
Nu m-ai întrebat niciodată ce părere am despre casa asta.
Nu voiam să îmi spui că o urăşti.
- Îmi plăcea vechea noastră casă. - Ei bine şi mie.
Ştii la ce mă gândeam?
Mă gândeam că putem să facem noi bibilioteca.
Să facem planul, să o facem noi singure.
Cum vrei.
Pe dracu.
Am uitat să planific vizita la noua ta şcoală.
Tata a făcut asta deja. Mă duc cu el duminică.
Da?
Aşa că iau un taxi şi ne întâlnim acolo.
Asta a spus el?
Chestia asta nu ţi se pare grozavă aici în Manhattan?
Că nu trebuie să mă duci tu peste tot?
Merg cu tine.
De ce m-ai adus aici, dacă nu pot să merg oriunde singură?
Gata, mă dau bătută.
Nu mă cert cu tine până mâine.
Vino aici.
E groaznic cât de mult te iubesc.
Mie îmi spui?
- Mamă? - Da.
E prea întuneric.
Mai bine aşa?
E mai bine.
Ocoleşte zona nepregătită.
Schimbă. Enter.
Ocoleşte zona nepregătită.
Schimbă.
Introdu numărul zonei.
Schimbă din nou.
De dimineaţă trebuie să îmi dau seama cum se foloseşte asta.
Haide, înapoi.
Fă-o.
Haide. Haide. La dracu.
Amator.
Avem o problemă! Trebuie să vorbim!
Era şi timpul. Îmi îngheaţă şi sfârcurile aici afară.
- Cine e? - E Raoul.
Cine dracu e Raoul?
Raoul e în regulă. Raoul are experienţă.
- De unde l-ai luat? - Prin nişte cunoştinte.
Deschide uşa asta nenorocită.
Nu mai spune.
Ce e asta?
E o fată la ultimul etaj şi o femeie la al treilea. Dorm.
Nu ar trebui să fie aici.
- Asta e domeniul tău, Junior! - Nu ar trebui să fie aici!
Pe casetă. Suntem pe casetă.
Am fost filmaţi. Şi casetele sunt sus.
-14 zile - M-ai păcălit!
14 zile! Nu ar mai trebui să mai fie aici pentru încă o săptămână!
14 zile înseamnă 3 săptămâni?
Zile lucrătoare. Numai astea contează.
Săptămâni de 5 zile întotdeauna!
Bine?
Sunt aici.
Aşteaptă puţin. Aşteaptă puţin.
Ne descurcăm. Putem să ne descurcăm?
E doar o femeie şi un copil?
- Dacă nu vine şi tati. - Nu vine.
Sunt în divorţ. Taţi trăieşte cu un manechin în est.
E doar ea şi copilul!
Deci, ne descurcăm?
Da, ne descurcăm.
Nu cu oamenii aici. Şi nu cu mine.
- Aşteaptă! 20 de minute! - O să sune la poliţie.
O să ajungă aici înainte să despachetez.
Deci, stăm cu ochii pe ea.
Raoul se ocupă în întregime de partea aia.
Nu vreau ca Raoul să se ocupe de asta! Nici măcar nu ar trebui să fie aici!
Nimeni nu va fi rănit.
Şi noi? Dacă ea are o armă?
Cine eşti?
Sunt Raoul.
Ştii că nu ne descurcăm fără tine!
Planul e încă bun.
La dracu! Ăsta e un plan grozav. A luat doar o mică întorsătură.
Da.
Răpire. 30 de ani.
Faci multe promisiuni, nu? Îmi promiţi mie, promiţi copiilor tăi.
Fără familie.
Ai dreptate. S-a dus dracu. S-a dus dracu!
Nu e aşa cum ar trebui să fie.
Dar cert e că în casă încă sunt 3 milioane
şi numai noi ştim asta.
Hei, vreau banii aia. Îi vreau!
Dar tu...
dar tu ai nevoie de banii aia.
Sau ai uitat de ce eşti aici?
Aşa că hai să nu ne mai prostim şi să terminăm odată cu asta.
Taie telefoanele.
Ultimul etaj, feţita. De mama ei mă ocup eu. Dă-mi aia!
Stai aici! Nimeni nu trece!
Scoală-te! Sarah!
Scoală-te!
Pentru ce ai făcut asta?
Unde te duci?
- Ce se întâmpla? - Oameni, în casă.
Sunt în lift, se duc jos.
La dracu! Vin jos la tine!
Ţi-am spus. Nu rănesc oamenii.
Se duc jos.
- Camera aia. - Ce?
Camera panicii.
Nu. Apasă butonul de oprire de urgenţă.
La dracu!
Se întorc sus!
Acolo eşti tu.
Rahat.
Du-te!
La dracu!
La dracu! La dracu! La dracu! La dracu!
La dracu! Mamă...
Rahat!
Şapte ani de ghinion.
Rahat.
Spune-mi că nu sunt înăuntru.
La dracu.
- Nu merge? - E o linie diferită.
Nu am conectat-o...
Şi acum?
Nu aud nimic.
Ce crezi că vor?
Nu ştiu. Să ne jefuiască...
Nu ştiu.
Ce facem?
Aşteptăm.
- Şi dacă intră aici? - Păi, nu au cum.
Nu pot să intre. E imposibil.
Mamă, te-am auzit.
- Te simţi bine? - Da.
- Tremuri? - Nu.
- Ţi-e frig? - Nu.
Te rog. Nu îţi face probleme pentru mine.
Are copii. Ce crezi că o să facă?
Aşteptăm până vine poliţia? Gândeşte.
Vine.
Am închis drumul de acces de pe acoperiş.
Nu poate să coboare de acolo.
- Bine. - Poate că sună la poliţie.
E posibil să fi făcut legătura azi?
Nu. Nu putea să sune pur şi simplu la Bell Atlantic.
Trebuia să o facă prin Plaza Manhattan, compania mea.
Am verificat actele şi telefonul nu e conectat.
Vezi? Nu ar fi putut.
- Nu credeam că o să fie aici. - El a spus că nu o să fie.
Du-te dracu! Şi tu! Nu trebuia...
Fă-o.
Scuză-mă.
Poliţia e pe drum.
- Minte. - Spui numai...
Nu e interfon. E un sistem P. A.
Ştiu. Vreau doar să o sperii.
Îţi sugerez să pleci înainte să ajungă ei aici.
- Ce? - Spune că nu avem telefon.
De unde ştie?
Ia ce vrei şi ieşi!
Dacă ar fi aşa de simplu.
Nişte hârtie. Îmi trebuie nişte hârtie. Dă-mi nişte hârtie.
Hei, Zorro. Ne ajuţi?
Ai o bucată de hârtie?
- Ce face? - Nu ştiu.
Ceea ce vrem...
e în camera aia.
Ceea ce vrem, e în camera aia.
Vin aici nu?
Nu, nu. Ţi-am spus, Nu pot să intre aici.
Ce ştii despre camera asta?
Ce ştim despre camera asta?
- Să nu îi spunem nimic. - Doar câteva amănunte.
Mai multe decât ştii tu.
Nu ieşim şi nu vă lăsăm înăuntru!
Ieşiti din casa mea!
- Spune dracu. - Dracu..
- Mama. - Ce e?
Ieşiti dracu din casa mea.
Ieşiti dracu din casa mea!
Ok, am o idee.
E femeie. Femeile au nevoie de protecţie.
Nu te va crede.
Trebuie să ştie că are de-a face cu oameni decenţi
şi că poate să aibă încredere în noi.
Vă vom lăsa să plecaţi.
Conversaţia s-a terminat!
Ce? Nu coboară?
Taci. Vrei să taci şi să mă laşi să mă gândesc?
De parcă asta te-ar ajuta să gândeşti.
Ştii ce? Bine. Gândeşte tu!
- Şi dacă a sunat la poliţie? - Nu a sunat.
A spus-o din nou. A sunat la poliţie.
Dacă ar veni poliţia, crezi că aş mai fi aici?
Ok, în regulă. Bine. Excelent. Te credem.
Cum intrăm în camera aia?
Ce e aşa de amuzant?
Te amuză?
Am petrecut 12 ani construind camerele astea...
pentru a ţine în afară oameni ca noi.
E atât de ironic şi amuzant... Şi acum, cum intrăm?
Nu intrăm.
Nu putem să intrăm în Camera Panicii.
Asta e ideea. Trebuie să o convingem pe ea să iasă.
Şi de ce ar face ea asta?
Nu ştiu.
Dar când iese, nu trebuie să părăsească casa.
O ţinem aici, o facem să tacă pentru 20 de minute...
şi nu vreau ajutor din partea lui Joe Pesci aici.
Vor să rămână în casa asta? Bine.
O să facem în aşa fel încât să nu mai poate pleca.
Şi de ce ar ieşi?
La asta mă gândesc.
- Te simţi bine? - Da.
Spaţiu închis?
Mă simt bine.
- Nu poţi să îţi pierzi controlul. - Ştiu.
- Vorbesc serios. - Nu o să mi-l pierd.
Ştii, oamenii nu mai sunt îngropaţi de vii, în zilele de azi.
Se întâmpla mai demult.
Da?
Da, am citit despre asta.
Şi când se întâmpla mai demult?
Acum 20-30 de ani.
Şi acum ce fac?
Nu ştiu.
Ne închid înăuntru.
Nu e posibil.
Sarah, calmează-te.
Ştii ce se poate întâmpla dacă te laşi afectată.
Sarah!
- Ce dracu faceţi? - Intrăm pe sub.
Ba nu intraţi. Chiar dacă treceţi de ciment, ăla e oţel.
Nici măcar nu o să îl zgâriaţi.
Mai vedem noi.
Hei. Eu cu asta mă ocup.
Dacă orice idiot cu un picamer ar putea să intre...
crezi că aş mai avea de lucru acum?
Să nu îţi bagi aia în ochi.
Vecinul.
Ajutor!
Va rugăm să ne ajutaţi!
- Sunaţi la poliţie! - Ne auziţi?
Ajutor!
- Va rugăm, ajutaţi-ne! - Sunaţi la poliţie!
Rahat.
O să staţi acolo?
De ce? Ce îmi poţi spune MacGyver?
Nu poate să spargă cu ciocanul, nu?
Poţi să vorbeşti mai tare?
Ajută-mă cu cutiile alea.
Acultă, la dracu!
Eu sunt şeful aici. Şi acum, ce dracu se întâmpla?
- O să intre aici. - Nu, nu pot să intre aici.
O să fim bine. Foarte bine.
Asta e bună.
Ar putea să meargă.
Tocmai mă gândeam că ar trebui să facem ceva de genul ăsta.
- Deschide-o. - Tocmai am făcut asta.
Mai deschide-o un pic.
Le trimitem doar un mesaj.
Or să se prindă ele.
Stai jos.
Nu te mai prostii şi deschide odată aia.
- Nu te prostii! - Linişte!
Încercăm să le speriem, nu să le omorîm.
Ce e?
E de rău.
Tuşesc.
Dacă tuşesc, o să moară!
Nimeni nu moare!
Ai sânge în tine să te ţii de plan?
Mamă.
Cel mai rău lucru care li se poate întâmpla e să leşine.
O să le doară puţin capul.
Şi noi cum intrăm dacă ele leşină, Junior?
Mai închide-l puţin.
Nu o să leşine idioţilor. O să vomite mai întâi.
Nu putem să intrăm dacă ei sunt morţi!
Stai jos şi respiră.
Închide-l.
Închide-l! E prea mult!
- Nu începe şi tu! - Închide-l!
Stai jos!
Îl opresc.
- Ia-l de pe mine. - Nu omorîm pe nimeni.
- Spune-i să îl închidă! - Închide dracu ăla!
- Nu. - Închide-l.
- Mamă? - Imediat.
Intră sub asta.
Doamne.
- Amatori nenorociţi! - E ideea mea.
Taci! Încercăm să dormim.
Ce e aia?
Închide gazul.
Închide gazul acum.
Înapoi!
Rahat!
Doamne!
Ia-l de pe mine!
E în regulă.
Nenorocito! Nenorocito! Întru!
Calmează-te.
- Te simţi bine? - Da.
Promite-mi că nu o să faci asta niciodată.
Nu o să fac aşa ceva.
Se mişcă. Măcar încă se mai mişcă.
Ce?
Vorbeşte cu el.
Te rog mamă, potoleşte-te.
- Codul morse? - SOS.
De unde ştii asta?
Titanic.
Trebuie să vorbim. Jos.
Nu, nu, nu. Nu tu.
Haide, haide, haide.
Scoală-te.
Haide.
Trezeşte-te.
Primul lucru pe care o să îl fac în dimineaţa asta,
e să îl sun pe esteticianul meu.
S-au produs schimbări. 100.000 de dolari nu ajung. Nu pentru porcăria asta.
Vreau o treime din cât e în camera aia de sus.
Bine!
Ok? O treime. Felicitări.
Ai cumpărat o mască de ski, te-ai ales cu 1 milion.
Părinţii tăi o să fie mândri.
Gata.
Să ne înţelegem. Controlează-l pe expertul tău nenorocit.
Nu am de gând să pierd jumătate din bani pentru că...
Uşurel. Jumătate?
Ai dormit în gimnaziu? Acum 1 secundă era o treime...
Haide.
Te anunţ că asta e o problemă.
Dar nu a fost ideea mea, aşa că e problema ta.
Ai dreptate. Nu a fost ideea ta!
Nici una nu a fost ideea ta. A fost a mea!
Haide, uită-te aici.
Da.
Da. Da. Da.
Să sperăm că tipul ăsta a fost cercetaş.
- Suntem aici! - Ajutor!
Suntem aici!
Ajutor!
Deschide fereastra!
Ajutor!
Nu o să mai ieşim de aici.
Sunt nepotul iubitor care l-a suportat pe boşorog...
în fiecare weekend de 2 ani încoace...
am vorbit cu el, l-am îmbrăcat, l-am plimbat, l-am hrănit.
Ai terminat?
Nu. Eu sunt cel căruia boşorogul i-a spus în cele din urmă de seif.
Eu sunt cel care la găsit pe cel care îl construise şi l-am convins să îl spargă!
Aşteaptă un minut.
- Ce? - Dormitorul e gol. Unde sunt?
Doi, pe scări.
Unde e al treilea?
Mi-am lăsat celularul lângă pat.
Merit banii ăştia.
Nu o să te las să îmi pui în pericol planul...
pentru că ai probleme în relaţiile cu ceilalţi!
Ai înţeles?
Dacă nu mă întorc, închide uşa asta.
Doar să faci ce spun.
Dacă mă mai atinge îl împuşc.
Iisuse!
Aşteaptă!
Mai aveţi ceva de împărţit sau putem să ne apucăm de lucru?
Schimba tonul idiotule.
Nu mă enerva, că o să ai probleme.
Eşti şofer de autobuz, Raoul.
Locuieşti în Flatbush.
Nu mă lua cu vrăjeli de genul Elmore Leonard...
pentru că am văzut şi eu filmul.
Ce e asta?
Am nişte veşti pentru tine.
Fugi.
Fugi!
La dracu.
- A luat ceva. - Ce?
Nu.
Încărcător!
Are un celular.
Nu!
Bine, vreau semnal.
Haide. Semnal.
Nu cred că o să poate să sune de pe celular de aici.
- De ce nu? - Nu poţi să suni de aici.
Nu e semnal.
Nu am conectat linia asta, dar am conectat linia principală.
Dacă putem să o găsim, putem să ne legăm la ea.
Nu pot să merg la închisoare, omule. Nu am fost făcut pentru asta.
Ai grijă.
Ia telefonul.
- Nu iese. - Smulge-l!
Surubelniţa. Phillips.
Junior, când ţi-am zis să tai liniile telefonice, ai tăiat linia principală?
Sau ai tăiat doar cablul de la telefonul din bucătărie?
Rahat!
Rupe asta şi scoate firele.
- Ce facem? - Nu am idee.
- Ok, gata? - Da. Uite.
Ok.
Galben. Galben.
Ok.
Ton.
911 urgenţă.
Da, aici 38 West, Strada 94...
- Vă rog să aşteptaţi. - Nu, nu Doamne.
Sună-l pe tata.
Locuieşti în New York şi nu ai nici măcar un Percocet?
- Alo? - Stephan. Dă-mi-l pe Stephan.
- Cine e? - E Meg.
Ştii cât e ceasul?
- Dă-mi-l la telefon târfo. - E jigodia de nevastă-ta.
Mişcă.
- Alo? - Trebuie să ne ajuţi.
Mişcă!
Sunt 3 oameni la etaj. Au intrat în...
Ce...
- O să facă ceva. - Ba nu o să facă.
O să sune la poliţie.
Nu o cunoşti. Nu o să îl lase.
Nu. Ştie că avem probleme. M-a auzit.
E vis-a-vis de parc. De-asta avem casele apropiate.
În cazul în care avem nevoie unul de altul. O să ne ajute.
- Nu o să ne ajute. - Ba da.
Îmi pare rău.
Nu, mie îmi pare rău.
De ce?
Nu voia să îţi spun.
Ce?
Mă simt ameţită şi mi-e foame.
Nu are decât NyQuill şi Midoll.
Se pare că ideea cu gazul nu a fost prea bună.
Şi cine e de vină?
E imposibil.
Şi acum care e planul, isteţule?
E mai rău decât imposibil. E neplăcut.
Uite, bea asta. Bine, bea multă apă.
Ţi-a scăzut sub 40. Trebuie să îţi ridic nivelul zahărului din sânge.
Mă auzi bine?
Sunt doar ameţită, nu surdă.
Grozav. Inteligent. E excelent.
Ai văzut ceva înăuntru? Ceva dulce?
Să ne mai uităm o dată.
Mamă, am căutat.
Trebuie să rămânem calme, bine?
Dacă stăm calme totul o să fie bine. Bine? Stai calmă.
Mă faci să fiu nervoasă.
Îmi pare rău.
Şi dacă continuă să scadă?
Nu o să o scadă. Mă gândesc eu la ceva.
Ştii, are dreptate.
Nu avem cum să intrăm în camera aia.
La ce te referi?
Trebuie să fiu sincer cu mine.
Nu trebuie să mă implic...
în ceva atât de obositor şi periculos la vârsta mea.
- Renunţi? - La dracu, da.
Nu am nevoie de complicaţii. O să dau un telefon anonim.
O să găsească seiful din podea. Iar eu o să moşteneşc ce-i acolo.
Stephen, Jeffrey, Catherine, David.
Cinci nepoţi, 60 la sută taxa de moştenire.
La dracu, tot îmi mai rămân 8 sau 900 de mii fără să îmi pierd tot părul din cap.
Luaţi-i. Ieşiti şi îmbătaţi-vă.
Aşteaptă.
Mai spune o dată ce ai spus.
Mai spune o dată chestia cu banii, puiule.
Când? Înainte?
Da, înainte.
Împărţind banii în capul tău ai ajuns la concluzia
că îţi rămân 800 sau 900 de mii.
Ce faci?
Asta după taxă, adică mai mult de un milion jumătate, suma întreagă.
Şi acu te-ai specializat în taxe?
- Am plecat. - Stai un pic.
În toate e zahăr. În locuri în care nu te aştepţi. Ca în ketchup de exemplu.
Şi mai unde?
Trusa de călătorie.
În pus, ai mai numit 8 oameni, cu care mai trebuie să împarţi...
deci asta înseamnă că sunt 10-12 milioane în seif.
Un nenorocit ca tine probabil ca a primit mai puţin decât ceilalţi...
deci nu ştiu ce să mai cred.
Aduni nişte bani pe care nu o să îi atingi niciodată.
Câţi bani sunt acolo?
Apă de gură.
Zaharina.
Hei, cu tine vorbesc. Răspunde-mi.
Bine. Sunt mai mulţi.
Şi când aveai de gând să ne menţionezi acest mic detaliu?
Acum nu mai contează. E total inutil!
- De ce purtăm discuţia asta? - La ce te gândeai?
Cum voiai să scapi aşa?
Credeai că o să deschid seiful...
şi apoi eu şi Raoul să aşteptăm să îţi iei tu partea?
Ce dracu e în capul tău?
Tu ne-ai băgat în rahatul ăsta şi tot tu voiai să ne fraiereşti?
Tu te-ai băgat în asta.
Avocaţii însărcinaţi cu custodia sunt cu ochii pe tine.
Ţi se făcuseră ochii cât cepele când ţi-am spus despre afacere...
aşa că nu fă pe nevinovatul.
Lucrurile nu au mers.
O să îţi treacă.
Bomboane mentolate? Fără zahăr.
Eu o să deschid seiful ăla. Pleci? Nu obţii nimic.
Mă îndoiesc.
O să împart banii cu Raoul. Dar să nu te mai văd.
Dacă vine poliţia la mine, vom şti cine i-a trimis...
şi te vom găsi.
Ne mai vedem, Burnham.
Pe mai târziu, Raoul.
Mamă!
S-a plimbat şi el cu maşina de câteva ori
şi acum se crede expert.
Nu ştii nimic despre mine.
Sarah, ascultă-mă:
Du-te în colţ. Închide ochii şi nu te întoarce.
Ok.
Ar trebui să îţi vezi mutra.
Ce se întâmplă?
- Nu mişca. Nu mişca. - Nu, nu face asta.
Vino aici.
- Te rog, nu trage. - Haide.
Închide-o, blocheaz-o şi mişcă-te de lângă ea.
- Stai, nenorocit... - Nenorocit... ce?
Clovn? Idiot?
Cine e acum clovnul?
Eu.
Exact.
Mă arde.
Cine are arma?
Tu.
Să ţii minte asta.
Află cine dracu e.
Dă-mi portofelul tău.
Stephan Altman.
Te-a sunat soţia ta, Stephan?
Ce a spus?
Nu ştiu. S-a întrerupt.
- Telefoanele sunt moarte. - Ai mai sunat pe altcineva?
Ai chemat poliţia Stephan?
Nu.
Spune adevărul.
Da.
Probabil că da.
Pentru că atunci când întreb, lumea nu mă minte.
Ce?
- Ce vrei? - Să intrăm în camera aia.
- Nu pot. - Ba da, poţi.
Eşti plin de idei. Trebuie doar să te chinui să găseşti una bună.
Vrei să inventez ceva?
Ai până număr la trei.
Apoi ajungi ca Junior.
- Unu. Gândeşte. - E ridicol.
Doi. Gândeşte.
Nu ştiu ce să îţi spun.
- Trei. - Aşteaptă.
Ok.
Am o idee.
Poate.
Ajutor! Ruber Soul...
Ieri şi Azi, Turneul Magical Mystery, Albumul The White...
Stai la căldură puiule. Stai la căldură, bine?
Let it Be, Revolver, Sergent Pepper...
Doamne!
Tata?
Nu, nu.
Uşurel.
Deschide uşa! Deschide uşa!
Nu.
Nu deschide uşa!
- Doar aranjează-i faţa. - Nu îmi spune mie ce...
Deschide uşa!
Nu deschide...
Taci!
Dacă îl omori nu mai deschid niciodată uşa.
Doamne.
În regulă. Întinde-te. Întinde-te.
În regulă.
O să te faci bine. Haide.
E nebun.
Lasă-l în pace nebunule!
Eşti o fată puternică.
Fii puternică. Fii puternică iubito.
Lasă-l în pace acum! Lasă-l în pace!
Aproape gata.
Da, gata. Gata.
Bine, întoarce-te.
Mă întorc imediat.
Are sânge pe ea. Poate că vrei să o porţi invers.
Ia-ţi sacoşa.
Ea cine e?
E fata ei.
Ce a păţit?
Cui dracu îi pasă?
Grăbeşte-te. Ia-ţi lucrurile.
Hei, doamnă.
Mamă?
Ce faci?
O avem pe fiica ta.
Vino jos.
Să terminăm odată cu asta.
Prinde-o! Prinde-o!
Rahat!
Ce s-a întâmplat?
Nu! Aşa o să iasă!
- Unde e arma ta? - Deschide uşa.
Nu!
- Unde e arma ta? - Nu ştiu.
Deschide-o!
Taci. Ascultă-mă. Are arma ta.
Are arma ta!
Nu mai ţipa. Opreşte-te.
Ştim că ai armă.
Pune-o jos şi îndepărtează-te de uşă.
Trebuie să deschizi uşa. Fata mea e foarte bolnavă.
Are nevoie de o injecţie.
M-ai auzit?
Deschide uşa ca să îi fac injecţia.
Sau jur că vă omor pe amândoi.
Dacă deschid uşa, ne împuşti.
Atunci fă-i tu injecţia.
Fă-i injectia!
Ai nevoie de asta?
Ţi-o poţi face singură?
Ce se întâmplă dacă nu ţi-o faci?
Comă.
Mor.
La dracu! Deschide!
Pune arma jos! Şi du-te până jos.
Şi îi fac injecţia, bine?
Ţi-am spus să laşi arma!
Rahat.
Căţea nenorocită!
Dacă mai faci ceva de genul ăsta, o omor.
M-ai auzit?
Dacă ieşi, o omor.
Dacă intră poliţia în casă, îi tai gâtul!
Ai înţeles?
Da.
Dar te rog, fă-i injecţia.
Te rog.
Nu face asta.
Cât stăm noi aici, ea poate să cheme poliţia.
Ai de gând să deschizi seiful?
Nu te uita la mine.
Nu mă pricep, am văzut doar la televizor.
Trebuie să mă îndrumi.
Asta?
Da, bine.
Aveţi o casă frumoasă.
Mama ta e bogată.
Tata e bogat. Mama e doar suparată.
Loveşte-o.
Mi-ar fi plăcut să îmi cresc copilul într-un astfel de loc.
Şi asta nu că nu aş fi încercat.
Dar câteodată, lucrurile nu merg aşa cum vrei.
Gata.
Nu trebuia să se întâmple asta.
El plănuise totul.
Nici măcar nu trebuia să fiţi aici.
Mulţumesc...
Burnham.
Nu ar fi trebuit să se întâmple aşa.
O să se facă bine.
I-am făcut injecţia. E bine.
O să se termine curând.
Stephan.
Doamne.
Te poţi mişca?
Nu mult. Cred că am mâna ruptă.
Ridică bratul.
Haide, ridică-l.
Încearcă din nou.
Haide. Încearcă din nou.
Meg, te rog nu fă vreo prostie.
O să ne omoare.
Fă tot ce îţi cer. Aşa se va termina bine.
Stephan, o să o omoare.
La dracu. A chemat poliţia.
Poliţia.
Ai chemat poliţia?
Bineînţeles că i-am sunat.
M-ai speriat.
Şi-a omorît fata.
Tocmai şi-a omorît fata.
În regulă, ţine asta.
Să nu scoţi nici un cuvânt.
Nu, probabil ca soţul ei i-a chemat.
Un străin nenorocit. Ţi-am spus eu!
Unde e?
Acolo.
Ce dracu face?
O să se descurce.
Încerc să descui.
- E totul în regulă? - Sunteţi bine doamnă?
Ce căutaţi... Cât e ceasul?
Puţin trecut de 4.
Am primit un telefon, doamnă.
Cineva v-a sunat?
Putem intra?
Ce vreţi?
- Am vrea să intrăm. - Nu, nu puteţi intra.
Doamnă, sunteţi sigură că sunteţi bine?
Sunt bine.
Doamnă, nu arătaţi prea bine.
Ei bine, nici tu nu arăţi grozav, ofiţer Keeney.
Haide, îngheţ.
"Sunt trei."
Poftim?
Soţul dumneavoastră ne-a sunat şi ne-a cerut ajutorul.
Asta aţi spus."Sunt trei" chiar înainte să se întrerupă legătura.
A, acel telefon.
Şi vecinii dumneavoastră...
... au sunat în legătura cu nişte ţipete sau ceva de genul ăsta..
Ăla era televizorul. Acum e stins.
Pot să vă mai întreb ceva?
Care era continuarea propoziţiei?
Când aţi spus... "Sunt trei"...
care era continuarea?
Uite ce...
tocmai m-am despărţit de soţul meu...
şi era prima noapte în noua casă...
şi recunosc că eram un pic cam beată.
Şi fraza, dacă insişti să o ştii...
era:
"Sunt trei lucruri pe care o să ţi le fac,
dacă vii şi te bagi în pat cu mine."
Slavă Domnului ca mi-am revenit înainte să termin fraza şi am închis.
Aşa că nimeni nu trebuie să ştie ce am gândit.
Asta dacă nu cumva...
doi poliţisti ar fi venit în mijlocul nopţii să mă interogheze.
Deci, Rick, mergem?
Sau vrei să ştii care sunt cele trei lucruri?
În regulă.
Doamnă...
dacă ar fi ceva ce vreţi să spuneţi...
dar poate că nu puteţi să spuneţi în momentul ăsta...
am putea să stabilim un fel de semnal...
ca de exemplu, să clipiţi de câteva ori.
Ceva de genul ăsta.
Asta aţi putea să faceţi fără teamă.
Doamne...
sunteţi buni.
Vrei să spui, dacă ar fi cineva în casă, sau ceva de genul ăsta?
Vă antrenează foarte bine.
Nu, sunt bine, sunt bine. Pe cuvânt de onoare.
Îmi pare rău că v-am deranjat doamnă.
Noapte bună, doamnă.
Puştoaica mi-a văzut faţa.
Ei bine, asta nu e problema mea.
Ba e. Eşti cu mine aici.
Şi tu eşti băgat în asta.
Două la preţul uneia.
Stai departe de mine.
Ştii cum se va termina asta.
La dracu!
Ce e?
De ce dracu ai făcut asta?
Ce face? Ce dracu face?
Are arma ta. Cine ţi-a zis să iei o armă?
Lasă-mă să forez omule.
Gol?
Haide.
Acţiuni.
O secundă.
Doi, trei, patru, cinci...
De ce facem asta?
Pentru că la asta o să se ajungă.
Sunt 22.
22 de milioane de dolari.
Mincinos nenorocit.
Să plecăm de aici.
Ridică.
Lasă alea. Îţi cumpăr eu alte unelte.
O să fii bine.
Cioburi. Te ajut eu. Hai.
Grăbeşte-te.
Ai grijă la cioburi.
Coboară aici.
Aşteaptă.
Nu vrei să faci asta.
Tată, nu îl împuşca!
Lasă-mi fata să plece.
Am terminat. Fata ta e liberă.
O să ieşim pe uşa din spate. Nu o să ne mai vezi vreodată.
Dă-i drumul.
Ok.
Totul e în regulă.
Să mergem.
Dă-i drumul. Las-o să plece.
Dă-i drumul!
Pune arma jos.
- Sarah, vino aici. - Pune arma jos!
- Fă ce îţi spun. - Nu fă prostii.
- Doar dă-i drumul. - Dă-i drumul!
Te simţi bine?
- Ţi-au făcut vreun rău? - Nu.
- Te-au atins? - Nu.
Stephan, împuşcă-l. Împuşcă-l!
Dă-te jos de pe ea!
Acum totul o să fie bine.
- Poliţia! - Nu mişca!
- Nimeni nu mişcă. - Toată lumea jos!
Echipa doi, sus. Echipa trei, jos.
Te simţi bine?
Eşti bine?
Opreşte-te! Nu mişca nenorocitule!
Nu mişca! Te omor!
Depărtează-te de zid!
Coboară de pe gard! Mişcă!
Ridică mâinile!
Totul o să fie bine. Sunt bine tată.
Mai e cineva în casă?
Nu.
Centrala, vreau un autobuz pe 38 Vest 94.
E bine. E în regulă.
Vreau să îţi văd palmele!
Ai auzit? Deschide mâinile!
Tată, e bine. O să te faci bine.
Totul o să fie bine.
Sună interesant.
"Două dormitoare cu cameră de oaspeţi...
bucătărie nouă, baie originală 70 în partea de est."
Credeam că îţi place cartierul de vest.
"61, Parcul Central De Vest.
"Aproape de bancă, clădire luxoasă, club de sănătate...
-"conser..." - Cocierge.
- Ce e aia? - Înseamnă administrator în franceză.
Ce înseamnă B. C. V.?
Adică Bulevardul din capătul vestic.
La numărul 81...
"Trei dormitoare plus camera de oaspeţi, sufragerie spaţioasă...
"vitralii..."
Avem nevoie de atâta spaţiu?
Dar asta?
La numărul 38, două dormitoare, clădire nouă, tavan înalt...
Da, ăsta. Minunat.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania