ACTIVITATE PARANORMALĂ
Paramount Pictures doreşte să le mulţumească
familiilor lui Micah Sloat şi a lui Katie Featherston
şi Departamentului de Poliţie din San Diego.
Subtitrare de Danineji şi Felixuca Sincronizare : BlackOxyRo
Scumpo, care-i treaba?
- Ce-i aia? - Bună, scumpo.
Bună.
- E ceea ce cred eu? - Da.
Nu ştiu ce crezi că este, dar orice-ar fi, e tare.
Cred că-i o cameră uriaşă. Ce s-a întâmplat cu mânerul?
Uşor de manevrat, elastic?
Vrei să parchezi maşina sau stai şi te holbezi la mine?
E... mare şi impresionantă.
Şi are o lumină strălucitoare pe ea.
- Pupă camera, te rog. - Nu pup camera.
Cât te-a costat? Cât? Te pup pe tine, dar nu camera.
Întoarce-o...
- Ce faci? - Da, vezi.
Crezi c-o să meargă?
Cred că o să petrecem timpul foarte interesant
filmând orice fel de fenomen paranormal care se petrece.
- Serios, câţi bani ai dat pe ea? - Aproape jumătate din cât am făcut azi.
E bine că eşti drăguţ. Cina?
- Continuă să urci pe scări. - Doamne.
- Bine, am să pregătesc cina. - Super.
Nu. Vom filma doar ce ni se va întâmpla şi dacă se întâmplă ceva ciudat
vom fi într-o situaţie perfectă să filmăm pentru posteritate.
Ca să putem rederula când vrem şi să ne amintim cu fericire de asta?
Păi, să sperăm că atunci când pornim camera,
- o să ne dăm seama ce se petrece. - Bine.
Odată ce aflăm ce se petrece, putem să luăm măsurile potrivite.
- Şi... - S-o alungăm.
S-o alungăm, orice-ar fi. Dacă e unul dintre vecini,
unul dintre puştii care sunt obsedaţi de tine
şi încearcă să se uite pe geam noaptea,
asta îi va aranja.
Numai dacă puştiul ăla nu mă urmăreşte de când aveam 8 ani.
- Ceva destul de ciudat. - Nu cred că despre asta-i vorba.
Tu să-mi spui.
- Ştii, realizez că eşti... - Eşti bine?
Îţi merge bine?
- Vorbeşti cu... - Eşti mulţumită?
Ai destule baterii?
Ar trebui să fii îndrăgostit de mine, nu de o cameră.
Vom dormi cu camera.
- Ce-o să facem? - O s-o punem în dormitor.
- Toată noaptea? Eşti drăguţ. - Da.
Te-ai intimidat. Ţi-ai ferit privirea.
Ora cinei.
- Test, test audio. - Ultimul test, nu?
- Da. Poţi să vorbeşti, te rog? - Bună, Micah. Eşti cel mai bun prieten,
- numai că ai o obsesie ciudată. - Videoclipul e bun.
- Aia cu electronica. - Katie, spune ceva.
- Ce vrei să zic? - Ceva foarte încet?
Ce vrei să zic?
- Şopteşte. - Şoptesc.
- Mă auzi? - Şopteşte.
- Şoptesc. - Nu şopteşti.
Acum şoptesc.
Aşa mai merge, şi cred că am prins-o cu camera.
Bine, tare, microfonul ăsta merită toţi banii.
- Bine, funcţionăm, scumpo. - Fain.
Ştii cumva vreo scamatorie care să facă lucrurile astea să se-ntâmple?
Nu vreau ca ele... el, mă rog...
Nu vreau să se-ntâmple deloc. Aşa că nu vreau să se-ntâmple cu forţa.
Ştii, dacă filmezi ceva... tare. Dar nu-mi va plăcea...
Bine. Adică, spun asta doar pentru c-ar fi tare să avem o filmare, scumpo.
- Ar fi... - Ştiu.
- Să-ţi dovedeşti afirmaţiile. - Mă crezi, nu?
Da, bineînţeles.
- Ce-i asta? - Să investigăm.
Tocmai auzim un zgomot ciudat.
Auzi?
E frigiderul?
E congelatorul.
La dracu'!
Va ieşi la iveală doar când o să dormim aici.
Aş vrea să-mi rezerv acest moment pentru a ilustra frumuseţea acestui instrument.
M-am referit la ea. Asta-i doar chitara mea.
Ce drăguţ eşti.
- Ce-i asta? - Îmi plac picioarele tale. Sunt sexy.
Trebuie să-mi vopsesc unghiile. N-ar trebui să-mi filmezi picioarele.
E o chestie de sex. Pot să primesc puţin striptease?
Te rog? Doar pe jumătate. Doar sutienul şi chiloţeii.
- Nu. - Bine. Fac tot ce vrei.
- Nu. - Prostii.
Da, Venus. Pune-te înapoi în poziţia Venus.
Nu. Deci, unde-o s-o pui?
Baia sau coridorul.
Cred c-ar trebui s-o îndrepţi spre coridor, acolo i-am auzit paşii.
E cam întuneric.
Nu mă vezi de-aici?
- Deloc. - Dacă pornesc asta?
Da, merge.
- E tare? Mai trebuie lumină? - Nu, cred că-i bine aşa.
- Bine. - Hai să vezi şi tu.
Cum rămâne cu camera care trebuia să stea acolo?
- Am putea să... - Trebuie să fie plictisitor cândva, nu?
Ai grijă. Eşti pe cale să intri în cabina de duş.
Aş putea să o trec în CV. Am mai spus-o şi-nainte.
- Am putea... dar, nu. - Bine.
Totuşi, bună încercare.
Vreau să ştii că plâng pe dinăuntrul meu.
Pun camera la loc. Bine, conectez FireWire-ul. Porneşte.
- Funcţionează? - Da, sau nu?
Da, cred că-i bine aşa.
Dumnezeule.
Cum ar trebui să dorm cu asta-n cameră?
O să fie bine.
NOAPTEA 1 18 SEPTEMBRIE, 2006
Se uită la mine.
Aşa arată Katie dimineaţă. E atât de drăguţă.
- Ce vrei la micul dejun? - Nu-mi pasă. Ce naiba...
"Nu-mi pasă" nu-i un răspuns. Ce zici de ouă jumări?
- Sună fain. - Da? Bine.
- Dragule? - Da.
- Mi-ai dat cumva cheile pe jos? - Vin imediat.
Cheile mele sunt pe podea.
Eu... Uite unde mi-am găsit cheile.
- Unde le-ai lăsat? - Le-am lăsat pe masă.
Eşti sigură?
Da. Întotdeauna le las în acelaşi loc, lângă portofelul tău.
Cu siguranţă, asta e o dovadă incontestabilă
că forţele răului au venit din mormânt să-ţi mute cheile.
Fă-ţi singur micul dejun.
Ai primi nota 3 pe "scala stropelilor".
- Ce faci acolo? - Te filmez.
- Da? - Da.
- Foarte, foarte matur. Cred că-i... - Am prins unul mare!
Cred că asta-mi place cel mai mult la tine, maturitatea ta.
E o zi mare. E ziua în care vine mediumul.
Ar trebui să ajungă aici în vreo oră.
Ne vom duce să-l găsim pe Micah şi să vedem ce simte acum.
Dacă mă întrebaţi pe mine, cred că e foarte încântat.
Bine, spune-mi cât de încântat eşti că-l vei cunoaşte pe medium.
- Care va fi aici în mai puţin de-o oră. - Doctorul vine aici? Super.
Sunt atât de încântat, nu mă pot abţine.
Nu te poţi abţine? Dă-ţi drumul. Nu fi timid.
Cred că am ceva destul de bun pentru mediumul tău.
- Ce? - Pur şi simplu am dat de ea.
Arată-mi.
Poate o să-l deschid când ajunge aici. Cred c-o să-l facă să se simtă ca acasă.
Doar nu iei asta în serios, nu?
Nu vrei să-l faci să se simtă ca acasă şi să-l întâmpini în propriul lui mediu?
Vreau să zic, în felul ăsta...
Asta n-o să-l facă să se simtă ca acasă. O să-l facă să-şi ia tălpăşiţa.
N-o să-l insultăm... Tu n-o să-l insulţi, nu eu. Tu.
Nu zâmbi ca şi cum ai fi mândru de tine. Ce zici s-o lăsăm mai moale cu muzica?
Aşa mai merge.
Mediumul ăsta o să-mi dea nişte recomandări pentru poturi
cât timp e aici?
N-am mai pariat de ceva timp la cursele de cai.
- Poate, dacă te comporţi bine. - Un sfat despre un pariu 1 la 100?
- Poturi? - Am terminat cu tine.
Deci, ai fi zis că un medium va ajunge la timp.
Ştii, de parcă nu putea să prezică dacă traficul va fi încărcat.
Eşti deştept.
Aşteaptă, lasă-mă să-mi pregătesc muzica.
Nici măcar să nu te gândeşti să-l porneşti.
- Bună. Dr. Fredrichs? - Da. Bună.
- Încântat. - Încântată. Intraţi.
- Acesta e Micah. - Salut. Micah.
Îmi pare rău pentru cameră.
Puteţi să vedeţi în viitor?
- Să vedeţi că traficul va fi încărcat? - Taci.
Depinde de ziua în care ne aflăm, sau ora la care ne aflăm.
- Ştiţi voi. - La fel ca toţi.
Niciodată nu ezit când cineva spune "Vrei să vii în San Diego?".
Întotdeauna sunt pregătit pentru asta.
Sunt fericită c-aţi reuşit să ajungeţi astăzi. Apreciem cu adevărat.
Mi-ar plăcea să stau un timp ca să vă cunosc,
să aflu mai multe informaţii decât cele pe care le-am împărtăşit la telefon.
Să vă cunosc pe amândoi, să văd cum e viaţa voastră, cum e relaţia voastră...
E bună.
- E bună? E un început bun. - Ai zis-o direct.
De cât timp sunteţi împreună?
- De trei ani. - De trei ani?
Ne-am înţeles să ne logodim după ce terminăm facultatea.
- Slujbele voastre? Aveţi slujbe? - Eu sunt o studentă.
Voi absolvi Engleza, sper să devin o profesoară în curând.
Nu ştiu unde încă. Micah e un afacerist.
- Da. - Ce puteţi să ziceţi de sănătate?
- Suntem sănătoşi. - Nu luaţi deloc medicamente?
- Nu. - Bine.
De obicei, lucrurile pe care mi le-aţi împărtăşit
pot fi explicate prin lucruri simple, precum case vechi sau ţevi zgomotoase.
Sau un lucru normal care se petrece,
care-i sperie pe oameni pentru că sunt stresaţi.
Deci această... s-o numim "bântuire",
s-a petrecut înainte să vă mutaţi în casa asta.
Da. A început când avem 8 ani. Eu, ştiţi, am locuit cu familia mea, desigur,
şi stăteam în cameră cu sora mea mai mică, Christi. Avea 5 ani.
Şi, pe vremea aia, am fost prezentă la ce s-o fi întâmplat.
Simţeam respiraţia şi asta mă trezea, şi eu o trezeam pe ea. Şi vedeam...
Cred c-aş putea să-i spun, o masă,
o figură umbroasă care era chiar lângă patul meu.
Era întotdeauna lângă patul meu, niciodată lângă patul ei.
- Dar a văzut-o şi ea. - Şi ea a văzut-o?
Cu siguranţă. Şi eram amândouă pur şi simplu speriate.
- Bine. - Adică, nici nu puteam să ne mişcăm.
Pur şi simplu... a fost terifiant. Şi ne rugam: "Te rog, fă-o să plece".
Asta s-a întâmplat pentru o vreme în prima noastră casă.
Şi, apoi... A fost un incendiu. Am reuşit...
Toată lumea a scăpat, nimeni n-a fost rănit, mulţumesc lui Dumnezeu.
Dar am pierdut totul. Aşa că ne-am mutat.
A fost vreodată determinată cauza incendiului?
- Nu. - Bine.
Şi... nu zic că a avut musai legătură cu bântuirea.
Nu vreau deloc să spun asta. Nu ştiu ce-a putut fi.
Au investigat pompierii cauzele incendiului?
Nu ştiu dacă a fost o investigaţie criminalistică,
dar ştiu că au încercat să-şi dea seama care a fost cauza, şi n-au reuşit.
- Bine. - N-a fost pe bază electrică sau altceva,
ştiţi, pur şi simplu nu se ştia.
Şi de când aveai 8 ani şi până acum,
ai mai trecut prin asta periodic în aceşti ani?
Da. De la 13 ani s-a întâmplat, s-a întâmplat periodic.
În ultimele săptămâni, lucrurile au început să se petreacă din nou.
Când îmi spui că s-a mutat de unde locuiai când aveai 8 ani
din nou când te-ai mutat
într-un alt loc, când aveai 13 ani, iar acum aici, cred că despre asta e vorba.
Ceva care are, în mare parte, legătură cu tine.
Luminile de-aici au început să pâlpâie, cele care se află pe tavan.
Robinetele erau deschise şi pornite în mod inexplicabil.
- Bine. - Coboram, le opream,
urcam la loc, dar când coboram iar erau pornite.
Am auzit lovituri în pereţi, zgârieturi, ca zgârieturile pe pereţi.
Majoritatea activităţii are loc aici, nu?
Da. În mare parte.
Am auzit şoapte.
Uneori nu-nţeleg ce spune, uneori îmi strigă numele.
Deci, îţi strigă numele?
- A mai făcut-o. - Ai auzit şi tu, Micah?
Păi, am auzit zgomote ciudate.
N-am auzit pe cineva strigând numele lui Katie, în afară de mine.
S-ar putea s-o fi strigat eu, în somn.
Îmi dau seama când spui "Katie" din pat,
sau când ceva stă chiar aici şi-mi şopteşte direct în ureche.
Da, uitaţi ce. Am un FireWire conectat la laptop, ştiţi,
putem înregistra toată noaptea ce se petrece... Vrei s-o iei, te rog?
Am un trepied, lentile pentru un unghi vizual mare, am pus în cameră
un recorder EVP, ca să înregistrez orice fel de sunet.
Deci, vă duceţi la culcare, aprinzi lumina
şi laşi camera pornită peste noapte.
- Faceţi asta de fiecare dată? - Doar recent am început cu camera.
Asta e a doua baie. Dormitoare pentru oaspeţi. Luminile pâlpâie aici.
Putem să facem ceva ca să se-ntâmple?
- S-o înregistrez? - I-am spus că nu vreau
să se joace cu asta. N-am vrut să-şi ia camera aia.
Bântuirile astea, îşi iau "hrana" din energia negativă.
Dacă ceva negativ se petrece aici, va face bântuirea mai violentă.
Să ştiţi, entitatea ar putea să se hrănească pe baza acestui lucru.
N-ar trebui s-o laşi pe maică-ta să vină aici. Ea e foarte "negativă".
Termină cu glumele, Micah.
Fantomele fac parte din domeniul meu expertiză.
Din asta am făcut carieră,
ajutând oamenii să ia legătura cu cei care au murit.
Să comunice cu fantomele. Spiritele oamenilor morţi.
Un demon e altceva. E o entitate care are legătură cu ceva inuman.
Bine.
Putem discuta mult şi bine despre ce-ar putea fi, dar nu e o persoană.
- Bine. - Bine?
Să mă ocup de demoni nu e treaba mea.
Chiar nu-mi place, şi, sincer să-ţi zic, cred că ceva se petrece-n casa asta.
Nu poţi scăpa de asta. Te va urmări tot timpul.
Ar putea fi inactiv ani întregi. Ceva ar putea să-l facă... să devină mai activ,
şi, cu timpul, va reuşi să ajungă să comunice cu tine.
Bine, vreau să ţi-l recomand pe dr. Johann Averies.
E un coleg de-al meu. E un demonolog, e specialist în chestii de genul ăsta.
- Stă în Los Angeles. - Bine.
Bine, ascultaţi aici. Dacă luăm tabla Ouija pentru spirite?
Ne dăm seama ce vrea, apoi îi dăm ce vrea şi... dispare.
Pentru că probabil o vrea pe Katie.
Şi dacă iei o tablă şi te joci cu ea,
entitatea va simţi că încerci să comunici cu ea,
şi asta-i deschide uşa, invitând-o.
- Mă-nţelegi? - Da, am înţeles.
- Sper. O să fii bine. Da? - Mă bucur să aud că spui asta.
Mulţumesc foarte mult că ai venit. Garantat o să-l sun pe dr. Averies.
- Să călătoriţi în siguranţă. - Aşa voi face. Adio amândurora.
- Încântat, pa. - Pe mai târziu. Ce ţăcănit!
Crezi că poţi încerca să nu fii complet răutăcios cu el?
Ştiu că sunt informaţii folositoare, mă simt normală. Simt că măcar facem ceva.
- O să-l sun pe tipul ăla mâine. - Care tip?
- Dr. Johann Averies? - Tipul cu demonii?
- Nu râde de el. - Nu, n-o face.
Serios, nu-l suna, OK? E o nebunie.
- Mi-a zis să-l sun mâine. - Scumpo. Nu-l suna pe tip.
Nu, promite-mi că n-o să-l suni pe tip. Te rog, bine?
- Vrei să-ţi promit? - Am vorbit deja cu un tip,
nu adun o echipă de din-ăştia, o legiune de...
- nebuni de-ai lui Iisus. - Bine.
- Dacă se înrăutăţeşte, îl sun. - Bine.
Da. Ai o voce mult mai frumoasă când te speli pe dinţi.
Vrei să avem nişte material în plus cu camera asta?
Nu cu camera asta pe noi.
- Bine, opresc camera pentru 10 minute. - 10 minute?
Sunt destule 10. Nu ştiu ce zici tu.
Să mergem la culcare. Opreşte-o.
Bine. O s-o pun în dormitor.
- Opreşte-o! - Katie e în baie.
- Opreşte-o. Opreşte-o! - Bună, Katie.
Vreau să mă uşurez! Opreşte-o.
Dr. Johann. Eu sunt dr. Johann.
- Bine, sunt pe cale să-mi dau drumul. - Sunt un demonolog.
Pleacă. Nu te-aud, nu te-aud.
Mă aflu aici pentru a vă salva de demoni.
Vino-n pat.
Vin! Lasă-mă doar s-o sting... E timpul nebuniilor?
Aşteaptă!
- Scuză-mă. - Ce?
- Camera nu e oprită. - E oprită. E lumina de "stand by".
Nu e. E lumina de înregistrare.
- Nu mă minţi. - Bine.
Cred că asta era ilegal în Kentucky şi în vreo încă 12 state.
Fata asta e un animal.
- La ce oră te scoli? - Nu ştiu, 6, pe-acolo.
Ai setat alarma?
Ai dormit bine?
- E înregistrarea? - Mă uitam la cea de noaptea trecută.
Ia uite aici. S-a întâmplat cam pe la 2:10 dimineaţă.
- Uşile... - Un minut.
Ai văzut?
Uşile şi ferestrele de prin casă sunt închise. Tocmai le-am verificat.
Florile nu se mişcă. Dar se mişcă altceva.
- Uşa se mişcă de una singură. - Doamne.
Şi nu s-a terminat. Uită-te. Se mişcă din nou.
- Micah, e... - Imposibil.
Ţi-am zis că-i o idee bună.
Crezi că poţi să faci fantoma să se-ntoarcă?
- Ce să fac? - Să faci fantoma să se-ntoarcă.
Să mai prind nişte... ştii tu.
Nu sunt interesată de asta. Vreau doar să-şi ia tălpăşiţa.
Micah! Dumnezeule.
- Ce faci? Vino aici! Vino aici, acum! - Ce?
E chiar acolo. E acolo! Prinde-l!
- Scapă de el. Te rog. - Te sperii aşa de tare de un păianjen?
- Doamne. - Doamne...
- Prima dată ţi-ai luat camera? - Da.
Am crezut că-i o fantomă sau ceva într-adevăr de speriat...
Aproape că-mi pierd minţile şi tu te duci după cameră.
Amice! Cum te cheamă?
Pot să opresc camera? Bine. Nu trebuie să stau lângă tine.
- Bine. Plecăm. - Direct afară. Bine.
Eşti aici?
Spune-mi ce rost avea asta.
Mişcatul uşii făcea parte din planul tău genial? Sau faci cum ţi se scoală?
Păi, în mare parte, pot fi două locuri: Ar putea fi o fantomă, sau un demon.
Dr. Fredrichs a spus că nu a fost o fantomă.
- Şi orice-ar fi... - Înregistrez dovada.
Caut şi voi afla ce e.
Orice m-ar urmări, nu prea pare... Nu prea pare uman.
Pare un monstru. Adică, de parcă vrea să mă rănească.
De fapt, asta sună mai mult ca un demon.
- Da, asta a zis. - Fantomele sunt spiritele oamenilor.
Da. Garantat nu e uman.
Atunci, poate c-ai dreptate, şi atunci e naşpa, pentru că demonii-s daţi naibii!
În mare parte, sunt nişte spirite malefice, răuvoitoare,
care există doar pentru a cauza durere şi pentru a face rău pentru amuzamentul lor.
E destul de înfricoşător. Bântuie oamenii de ani, decenii.
Uneori sunt chiar deştepţi prin lucrurile pe care le fac ca să te sperie.
Ăsta ar putea fi un fenomen foarte rar şi e tare că-l avem înregistrat.
Surprinzător, nu sunt atât de încântată ca tine,
dacă ne gândim că eu sunt bântuită.
E-n regulă. Ne ocupăm noi de asta.
Înţeleg că e o experienţă nouă pentru tine
şi încântătoare, în unele feluri, şi înţeleg că-ţi place să filmezi.
Dar nu e ceva nou pentru mine şi cred că lucrul ăsta poate fi foarte periculos.
Aşa că... vreau să ştii că pe cât lucrurile devin mai...
lucrurile progresează sau se înrăutăţesc în vreun fel,
nu vreau să te mai joci cu camera aia. Nu vreau să enervez demonul.
Înţeleg ce spui, aminteşte-ţi că nu m-ai avertizat în legătură cu asta
- înainte să ne mutăm împreună. - Ştiu.
Deci, cred că am şi eu un cuvânt de spus în ceea ce facem.
Înţeleg, sincer. Dar ce ar fi trebuit să-ţi zic?
La prima noastră întâlnire: "Un demon mă urmăreşte..."
Nu, dar poate la a 15-a sau a 30-a noastră întâlnire,
sau când am decis să locuim împreună, ar fi fost bine să-mi spui.
Poftim.
Bine. Geamurile sunt închise, uşile sunt încuiate, alarma e pornită.
Dacă ceva intră aici, o să aflăm.
Nu cred că-i pasă de alarme sau de uşi încuiate.
Poate merge unde vrea, poate face ce vrea.
De unde ştii?
- Orice s-ar întâmpla, e deja aici. - Bine.
Ce-i? Ce s-a întâmplat?
Tocmai... am avut un coşmar.
Scuze, te-am speriat?
E-n regulă, nu-ţi face griji.
- Doamne. - Eşti bine?
- Da. - Eşti sigură?
Capul meu.
Ai auzit asta?
- Cobor. - Nu, nu, Micah!
Micah, nu!
Micah, nu mă lăsa aici. Nu mă lăsa aici.
Ia asta.
De unde crezi că s-a auzit?
- Micah! - E cineva aici?
- Numai atâta poţi? - Micah, opreşte-te!
Te rog, nu face asta. Dragă, haide.
- Eşti bine, scumpo? - Sunt bine.
- Eşti sigură? - Încă sunt speriată.
- Fetelor? - Nu, dar, ştii ce?
- Dacă poţi să-mi arăţi... - Alo! Scuzaţi-mă!
Ştiu că-i timpul pentru bârfe, dar vreau să vă arăt ceva.
Poate să mai aştepte? Petrecem foarte intens între fete acum,
şi nu putem fi întrerupte de Micah şi de camera lui.
- Mulţumesc, bine. Am înţeles. - Am nevoie de o mică pauză...
Ce dracu'? Încerc să vă arăt ceva, fetelor.
Vorbeşte frumos.
Bine. Asta e înregistrarea de pe recorderul audio digital
pe care l-am pus în dormitor.
Asta e înregistrarea cu 10 secunde înainte de-a ne trezi.
Ce naiba a fost asta?
Am ascultat-o de 50 de ori. Nu spune nimic.
Nu e un limbaj pe care-l cunosc,
nu e un câine, nu e un sunet din stradă,
nu e vreo interferenţă electrică pe care s-o cunosc, aşa că...
- Doamne! - Mă gândesc că...
Lucrul ăla se află chiar în dormitor.
Lucrul ăsta vrea să comunice.
Aşa că mă gândesc că dacă mergem să luăm o tablă Ouija...
Nu!
Nu vreau să ştiu ce vrea să zică lucrul ăla.
- Vreau să ne lase în pace. - Crede-mă. E o idee rea.
A spus clar: "Nu faceţi nimic ca să-l provocaţi sau...".
- Orice-ar fi. - Scuze că ţi-am zis.
Vei folosi tabla Ouija ca să inviţi lucrul ăla în casă,
- şi nu-şi va face bagajele. - Lăsaţi-mă să-mi fac treaba.
Camera e treaba ta. Dacă faci chestia cu tabla Ouija, dispare.
Nimic. Promite-mi. Micah, promite-mi, te rog!
Bine! Promit! N-o să cumpăr o tabla Ouija.
- Bine? - Mersi.
Micah, zâmbeşte.
Nu s-a mai întâmplat nimic interesat de-o vreme!
- Micah? - Eşti speriată?
Ce-ai găsit?
Lasă camera, mergem la culcare.
- Du-te înapoi la culcare. - Hai.
- Nu-l provoca... - Ce-ai să faci? Te chem!
Destul! Micah! Hai.
Demonul tău e de toată jena. Eşti de toată jena!
Nu poţi să faci nimic.
- Lasă camera aia. - Bine.
Ce-i?
Credeam c-am auzit ceva.
Ce? Ce-ai auzit?
O bufnitură.
- O bufnitură? Unde? - Cred că jos.
La dracu'.
Unde te duci? Dumnezeule.
Aşteaptă.
- Micah, aşteaptă, te rog. - Unde te-ai dus?
Sunt aici. Sunt aici, scumpo.
Doamne.
Ai auzit asta?
Doamne.
- Eşti bine, scumpo? - Da.
Doamne.
- Se pare că s-a dus, orice-ar fi fost. - Bine, hai.
Asta e dovada video a sunetului.
Ai auzit asta?
Stai puţin.
- Auzi asta? - Da, aud. Nu ştiu ce este.
Ăsta-i material de primă mână, Katie. Îţi zic. Asta e, asta e...
Sper ca tipul ăla... sau ce-o fi, să ne arate puţin mai multă acţiune.
- Material de nota 10. - Nu cred c-ar trebui să ne jucăm cu asta.
De asta mă sperie, pentru că n-o iei în serios.
O iau în serios. Cred că-i destul de...
Îmi pui o cameră în faţă la baie.
Apropo, arăţi frumoasă dimineaţa.
Poate că n-ar trebui să avem camera.
Bună dimineaţa. Astea-s chestii nepreţuite. Haide.
Nu e o opţiune, în stadiul ăsta, când atâtea chestii tari se petrec.
- Tari? - Sau deranjante.
- Nu ţi-e teamă? - E... e puţin cam bizar.
Dar o avem pe calculator, o să fie bine, OK?
Parcă sunetul venea din perete, din tavan sau de undeva.
- Sau din podea. - Din podea? Crezi?
Ei bine, orice-ar fi fost... Doamne!
De parcă cineva ar scăpa ceva foarte, foarte mare şi greu.
Cum ar fi? Cum ar fi să ridice canapeaua sau aşa ceva?
Ştii, chestiile astea nu mi se întâmplau înainte să fie camera.
- Înainte de ce? - Înainte să fie camera.
- N-are nicio legătură. - Se înrăutăţeşte.
N-a fost chiar atât de rău. A fost puţin cam zgomotos.
Copilul din mine a fost speriat.
Mă simt bine, mulţumesc. Bine?
Experimentul EVP nr. 1. E cineva aici?
De unde ai venit?
Ai ceva de zis? În engleză, de data asta?
Ai fi mai fericit dacă ai vorbi prin tabla Ouija?
Care e misiunea ta? Care e culoarea ta preferată?
De unde ai venit?
Ai ceva de zis? În engleză, de data asta?
N-ai nimic de zis, nu?
Ai fi mai fericit dacă ai vorbi prin tabla Ouija?
Ce dracu'.
Tu mormăi?
Cum e, unul înseamnă "da", două înseamnă "nu"?
Da? Tare.
Da. Să vedem un film. Nu vreau să mă culc încă.
- De ce nu? - Pentru că sunt speriată.
- Da. - Hai, lasă camera.
Katie.
Katie!
Eşti aici, jos? Scumpo?
La dracu'.
Katie?
Scumpo!
Ce faci aici?
- Hei. Hei. - Ce-i?
Aici e ca-n congelator. De ce nu eşti îmbrăcată?
- Mi-e bine. - Haide.
Nu. Nu vreau să intru.
Lasă-mă în pace.
- Te simţi bine, draga mea? - Sunt bine.
- Haide. - Nu.
Vrei să stai în leagăn la miezul nopţii
- pe gerul de afară? - Da. Pleacă.
Voi sta aici, cu tine. Aduc nişte pături, bine?
Iisuse Christoase. Ce naiba se întâmplă?
Ridicol.
Să stea afară, în frig.
Ce naiba e asta?
Hei! Cine-i acolo?
Katie, intră în casă!
Ce naiba se întâmplă? Ieşi!
La naiba!
- Ce faci? - Ce fac?
- Tu ce naiba faci? - Ce vrei să spui?
am auzit nişte zgomote şi am intrat să iau o pătură
- pentru că dacă stai în leagăn... - Ce?
...din nu-ştiu-ce cauză. S-au auzit toate tropăielile alea...
- Bagă-te în pat. M-ai trezit. - Şi televizorul e pornit.
Iisuse. Nu mai ştiu ce naiba se petrece.
- Mi-e frig. - De ce te porţi ca o ţăcănită?
Deci nu-ţi aminteşti nimic din toate acestea?
Nu. Adică...
Nu-ţi aminteşti că te-ai ridicat din pat?
Nu-ţi aminteşti că stăteai acolo, ca o ciudată?
Hei.
Spun...
- Doamne... - Şi asta? Nu ai...
Erai somnambulă?
- Ce-ţi trecea prin cap? - Nu ştiu! Eu nu... Eu...
- Doamne. - Da.
Ce-ţi aminteşti din toate astea?
- Visai? - Nu-mi amintesc nimic.
Mai ştiu că stăteam în prag şi tu mă filmai.
Şi erai speriat. Nu-mi amintesc să fi stat aici.
Ai coborât şi te-ai aşezat în leagăn.
M-am dus să-ţi aduc o pătură pentru că nu ai vrut să intri în casă.
Derulează înainte până la momentul când cobor.
Ies din cameră! Unde...
Ai ieşit şi te-ai aşezat în leagăn.
Iar eu am intrat ca să-ţi aduc o pătură
pentru că ai refuzat să ieşi din starea aia catatonică în care te aflai.
- Nu ştiu... - Stai, stai. Am vorbit cu tine?
Nu i-aş spune "vorbit".
Dar am urcat şi am auzit paşi iar televizorul era aprins.
Deci...
Poate că episoadele astea se întâmplă de mult timp
şi tu nu ai ştiut absolut nimic.
Nu-mi amintesc. Ştiu că am avut coşmaruri toată noaptea şi că...
Ce?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Au fost scârboase. Hai să lăsăm lucrurile aşa.
Încearcă să ne sperie. Ne-a speriat...
- Funcţionează! Sunt speriată! - Trebuie să rămâi puternică.
Şi să nu-l laşi să te afecteze, să nu-l laşi să ne înfrângă.
Uite, dacă aduci pe altcineva, vreun exorcist sau aşa ceva,
de multe ori iese şi mai prost. Nu vrei să se agraveze situaţia.
- Nu, nu vreau. - Nu. Nici eu.
Da, bine, ticălosule.
Ai ceva de zis? Asta e ocazia ta.
Katie! Unde eşti?
Cobor imediat. Stai o clipă.
Abia aştept să scap din casa asta,
să pot ieşi cu prietenul meu.
Bine, avem cam zece minute la dispoziţie.
Ce naiba faci, Micah?
- Haide, ajută-mă. - Ce faci?
- Voi vorbi cu el. - Uită-te la mine!
Ţi-am zis că voi...
Mi-ai promis că nu vei...
Nu mă privi aşa. Mi-ai promis
că nu te vei amesteca în asta.
Nu! Ţi-am promis
că nu voi cumpăra o tablă Ouija.
Şi nu am cumpărat o tablă Ouija.
Ştiai foarte bine la ce mă refer!
Am împrumutat o tablă Ouija.
Cum îndrăzneşti? Ştiai foarte bine ce voiam să spun!
Am zis să nu te amesteci în asta pentru că mă sperie,
şi tu ce faci? Te duci şi iei
cea mai dichisită tablă Ouija pe care am văzut-o vreodată
şi o pui în centrul sufrageriei noastre?
- Explică-mi asta! - Am împrumutat-o.
Să ştii că nu-mi pasă ce-ai făcut.
O vei arunca. Vom pleca.
- Katie... - Nu mai e nicio cameră,
nu mai e nimic. Nu mai vreau să aud o vorbă.
- Nici să n-aud. - Katie.
Nu mă lua cu "Katie". Plec
şi ori vii cu mine ori nu.
- Linişteşte-te, iubito! - Nu vreau să aud.
Scoate-ţi pantofii şi treci în pat...
Ce?
Ce-ai făcut? Ce-ai făcut, Micah?
Uită-te la mine! Ce-ai făcut?
Nu am făcut nimic, iubito. Uite...
Nu-mi vine să cred, Micah.
Am terminat. Gata cu camera, cu tot.
Mă voi ocupa eu de asta.
Dacă tu nu vrei, atunci o fac eu.
Se pare că a desenat cineva pe ea.
Nu ştiu. Hei, Katie?
Ce-i?
Poţi să cobori şi să mă ajuţi să-mi dau seama ce-i asta, te rog?
Poftim?
Cred că a lăsat un mesaj. Pe tabla Ouija.
Mi se rupe de ce spune chestia aia pe tabla Ouija!
Iubito...
Katie! Uite...
- Kate. Bună... - Micah, ieşi dracului afară!
- Nu vreau să mă uit la asta! - Linişteşte-te!
- Uite, nu avem timp de asta. - Ieşi afară!
Afară!
Cred că e supărată. Asta nu-i a bună.
Hei, Katie? Katie? Alo?
- Ştiu că eşti supărată, dar... - Ai lămâie?
Ce trebuie să fac? Spune-mi ce am de făcut.
Trebuie să opreşti nenorocita de cameră.
Camera este... La naiba. Lasă baltă camera, bine?
Jur să mă supun
regulilor lui Katie în privinţa folosirii camerei...
...şi a altor lucruri. Mă rog.
E suficient pentru tine?
Cred că trebuie să o spui cu ceva mai multă sinceritate.
Eu...
Jur să mă supun
regulilor lui Katie în privinţa folosirii camerei
şi să nu supăr această entitate,
sau orice ar fi, în niciun fel,
şi sub nicio formă, aşa să mă ajute Dumnezeu.
"Şi jur să nu-i trădez încrederea lui Katie".
Şi jur să nu-i trădez încrederea lui Katie.
- Mai e ceva? - Asta e tot.
Bine.
La naiba.
Primesc măcar un pupic pentru asta? Te rog?
Noapte bună.
Katie. Vrei să ştii
ce s-a întâmplat cu tabla Ouija?
Să ştii că am văzut înregistrarea.
Vreau doar să uit despre asta, bine?
Hai să ne culcăm.
Cred că am descoperit ceva foarte mişto
şi aş vrea să mă ajuţi să descopăr ce este.
Aşa că stai jos. Nu? Atunci rămâi în picioare.
Am filmat tot ce s-a întâmplat după plecarea noastră.
- Când cursorul se mişca singur. - Bine.
Încerc să-mi dau seama ce a spus.
Nu am reuşit să desluşesc exact ce a spus,
dar sunt multe posibilităţi.
Cunoşti pe cineva numit Edina sau Diane?
Ar putea fi Nadine, fără doi "N". Nu.
- Nu. - Bine. Voi mai încerca.
Ştii, e posibil...
Poate chestia asta face mişto de noi şi nu înseamnă nimic.
Sau poate fi... Sunt aşa de multe posibilităţi că m-aş putea înşela.
Nu ştiu.
Nu-mi prea... Nu-mi prea pasă ce înseamnă.
Nu te mai joci cu ea. Vreau să dispară din casa asta.
Nu am apucat nici măcar o săptămână fără să se întâmple ceva.
- E nebunie curată. - Nu poate...
- Despre ce vorbiţi? - Sunt... Despre tot.
- Fii atentă la mine. - Aminteşte-ţi, nu e casa de vină.
Ci eu. Ştii, oriunde m-aş duce merge şi el.
Ce să fac, să mă duc la tine acasă şi să-ţi încurc treburile?
- Am un plan. Nu-ţi face griji. - Micah, şi care e planul?
- Am un plan. - Ce? Ce vei face?
- Ştii ce... - Nu-ţi face griji, bine?
- În regulă? Deci... - Hai să ajungem la un compromis.
Ce?
Îţi dau pudra şi îţi poţi face micuţul experiment.
Dacă nu merge, dacă nu ne ajută,
îl sun pe demonolog şi rezolvăm problema.
Da. De acord.
Poţi privi spre mine şi nu înspre cameră?
Da. Ne-am înţeles. În regulă.
- Eşti bucuroasă, da? - Da.
- Ne-am înţeles. - În regulă.
Chestia asta e pornită?
Da. Şi ce anume va dovedi asta?
Dacă pe aici trece ceva,
va lăsa o amprentă destul de clară.
Bine. Cred că am stabilit în linii mari că se întâmplă ceva.
Bine. Aşa că mâine dau telefonul ăla.
Poţi lua pudra. Şi mâine faci curat.
Respiră adânc, ia o pastilă, nu-i nimic.
- Poftim? - Află cu ce avem de-a face.
- Micah! - Bine?
- Pe urmă facem nebunii. - Să iau o pastilă, pe dracu'.
Ţie ţi se pare în ordine?
Se pare că podeaua e acoperită de pudră, da.
- Voi face curat. - În regulă.
E o frumuseţe.
- Hei. - Da.
M-am documentat. Mă ocup de asta.
Nimeni nu intră în casa mea, i-o trage prietenei mele
şi scapă nepedepsit. Poftim.
Ce vrei să faci în privinţa asta?
Vrei să-l chem pe tipul cu demonii?
- Da! Exact! - Să chemăm un exorcist?
Vreau să se rezolve!
Îţi cam place să ne dictezi ce să facem, nu?
Asta e casa mea, tu eşti prietena mea.
O să rezolv naibii problema.
- Bine? - Bine.
Iubito. Ai puţină încredere, da?
Asta este.
Ce-i?
Pudra este ultima. Ultimul lucru.
Mâine dau telefon.
Eşti prea drăguţă să vorbeşti.
Ai auzit asta?
Rahat!
Doamne! Dumnezeule!
Ştii ce?
Apar paşi care intră, dar niciunii care să iasă.
Doamne!
- Nu mă lăsa aici. - Aprinde lumina, iubito.
Hai să ieşim şi să coborâm.
E încă aici. Să mergem!
În sfârşit nu poate fugi. Unde este?
Ce?
Urmele de paşi se opresc aici.
Micah, ar putea fi o capcană. Te rog, să mergem!
Dumnezeule!
Cum ai făcut asta?
Nu ai... Nu ai făcut-o tu, nu-i aşa? Spune-mi că tu ai deschis asta.
Sigur că nu. Ce naiba este?
Nu te duci... Nu te duci acolo, sus.
Nu te duci sus.
Nu intru acolo. Doar voi...
- ...arunca o privire. - Ba nu!
Mă du să văd ce este. Iau scara.
Bine. Totul e pregătit.
Micah, chiar nu vreau să te duci acolo, sus. Te rog.
Nu voi intra. Doar voi privi.
Nu ai idee ce poate fi acolo. Habar n-ai!
Ştiu.
Micah.
Dă-mi camera. Da.
- Ai grijă. - Bine, dacă merge ceva prost,
ţi-o voi arunca şi voi sări afară, bine?
Vezi ceva?
Micah, nu vreau să rămân singură aici, jos.
Mă întorc imediat.
Ce naiba e asta?
Între chestiile alea e ceva, în spate.
Doamne, Micah, trebuie să cobori! Haide.
Micah, te rog, haide.
Acum asta...
Stai. Poftim.
- Ce? - Ia camera.
Bine. Haide.
- Voi ţine scara. Coboară. - Sus e ceva, trebuie să văd.
Micah! Doamne.
Micah, te rog să ai grijă.
Eşti bine?
Micah, răspunde! Micah. Micah!
- Sunt bine. - Slavă Domnului.
La naiba.
Am găsit-o sus.
Nu. Nu, nu, nu, nu. Dă-mi să văd.
- Despre ce vorbeşti? - Asta e vechea noastră casă.
Ce naiba caută asta în podul nostru?
Credeam că toate lucrurile au ars.
Nu se poate. Nu aveai cum să găseşti asta în podul nostru!
Nu are nici măcar cum să existe!
Nu am mai văzut poza asta de 15 ani.
E ilogic. Nu are niciun sens.
Te simţi bine, iubito?
Aş vrea să stingi lumina, te rog.
Îmi pare rău.
Unde era când ai găsit-o?
Era deasupra patului nostru.
- Voi curăţa chestiile astea. - Bine.
Habar n-am dacă voi ajunge astăzi la cursuri.
Doamne, sunt atât de obosită.
De ce mă filmezi? Prepar doar o cafea.
M-am săturat de asta.
Cred că amândoi am avea nevoie de mai mult somn.
Cred că aş avea nevoie de o schimbare în viaţă. M-am săturat de asta.
- Ia priveşte. - Ce se privesc?
Am luminat materialul de seara trecută.
Se pot vedea urmele de paşi.
Dumnezeule.
- Şi? - Ce?
Ce vei face?
Încă nu ştiu.
Eu însă da. Îl sunăm pe dr. Averies.
Ai filmat, ai pus pudră pe podea
şi a fost tot mai rău, bine?
Trebuia să o facem de acum două săptămâni. Îl sunăm. Astăzi.
Hai să discutăm mai întâi despre asta.
Sunt stăpân pe situaţie, cred că fac progrese.
Nu ai făcut niciun progres şi nu eşti stăpân pe situaţie!
El controlează totul. Dacă ai impresia că ai controla ceva
- eşti un idiot! - Hei! Nu te enerva.
Nimic din ce-ai făcut nu ne-a ajutat.
Şi îmi pare rău, nu vreau să-ţi nărui iluziile,
dar camera nu ne-a ajutat, nici urmele nu ne-au ajutat.
Crezi că ar fi lăsat amprente dacă nu ar fi dorit să o facă?
Nu! Le-a lăsat pentru că aşa voia. A vrut să-mi găseşti fotografia.
Poate fi oriunde. Aude ce spunem acum.
- Tu de unde naiba ştii? - Eşti absolut neputincios!
Nu e adevărat iar tu o ştii prea bine.
Atunci uită de asta!
L-am sunat pe d-rul. Averies şi a plecat.
Nu ştiam ce altceva să fac aşa că l-am căutat pe d-rul. Fredrichs.
Ştiu că nu-l placi, însă eu am făcut-o.
Şi mâine se întoarce. E cel mai devreme când poate ajunge aici.
Aşa că dacă rezistăm până atunci, am putea să ţinem piept...
- Vom rezista până atunci! - Spun doar că am putea...
- "Să rezistăm până atunci". Doamne! - Am putea sta cuminţi, vom fi bine,
- iar pot că mâine ne va ajuta. - Nenorociţii! Ridicol.
La naiba!
Ce s-a întâmplat?
Ce faci? Micah.
Ce faci? Ce-ai auzit?
E ceva acolo.
- La naiba! - Doamne.
La naiba!
Iubitule, vino încoace. Te rog, nu pleca...
Te rog, stai aici. Nu pleca.
Mă voi duce acolo să văd...
Stai, Micah, nu te duce. Nu, te rog.
Te rog. Te rog, nu o deschide.
Micah, haide. Haide.
Acum. Haide. Micah.
Cine-i acolo?
- Iubitule, haide! - Vrei să te iei de noi?
Micah, nu. Haide. Să mergem.
Arată-te!
Haide, Micah. Să mergem. Trebuie să ieşim.
- E vreo problemă? - Opreşte-te!
Bine, dragă, îmi pare rău.
Micah...
Te rog, las-o baltă.
Ne sperie.
Hei.
- Nu va conta. - Nu mă duc în dormitor.
- Uite... - Nu mă duc în dormitor.
- Te rog, te rog... - Iubito, dacă se întoarce...
Nu, jos. Hai să... Te rog.
Nu va conta.
- Nu poate... - Haide.
Nu vreau să mă aflu aici. Nici la parter nu vreau să stau.
Te rog, te rog... Te rog, te rog. Te rog.
Bine.
Ce naiba e aici?
Nu ştiu dacă aici, jos, va fi cu mult mai bine.
Micah. Nu vreau să stau aici.
Cred că ar trebui să urcăm. Din nou. Vino încoace.
Katie?
Iubito?
Trebuie să mai şi dormi, din când în când.
Sunt speriată.
Nu mai puteam sta în camera aceea.
Înţeleg.
Nu pot nici în casa asta să mai stau, Micah.
Nici măcar nu putem sta în propria noastră casă.
Ce naiba e asta?
Voi verifica oglinzile.
Fotografia noastră!
- Care fotografie? - Asta, priveşte!
Fir-ar! Ce dracu'?
De ce eu am faţa zgâriată şi tu nu?
Aici e ceva.
- Prostii. - E aici.
Ce-i aici? Ce? Despre ce vorbeşti?
Nu ştiu. Îl simt. Îi simt respiraţia asupra mea.
Micah, haide! Haide! Te rog!
Grozav.
- Iubitule, coboară. - Iisuse Christoase.
Haide.
Porcăria asta s-a mai întâmplat vreodată pe timpul zilei?
E tot mai rău.
La naiba.
- Iubito, nu te mai învârti, te rog. - Îmi pare rău.
- Mă irită. - Şi eu sunt nervoasă.
Katie, bună.
Bună. Intră, te rog. Îţi mulţumesc că te-ai întors.
Trebuie să-mi consult pacienţii. Micah, bună.
L-am sunat pe d-rul. Averies, dar a dispărut.
Da, e plecat din ţară. Se va întoarce. Va...
- Avem nevoie de ajutorul tău. - E copleşitor.
- Şi mai rău. - Da. Nu-i place că sunt aici.
- Nu vă pot ajuta. - Poftim?
Trebuie să plec de aici. Se agravează prin prezenţa mea.
Nu ne poţi lăsa singuri, aici.
Calmaţi-vă cu toţii. Avem nevoie de ajutorul tău.
Trebuie să recunosc că nu sunt omul potrivit să vă ajute în situaţia asta.
Nu ţine de pregătirea mea.
Cred că fac mai mult rău decât bine.
- Ce? - Da, trebuie să plec.
Dr. Averies se va întoarce în câteva zile.
Când va ajunge aici se va ocupa de problema voastră.
Ce-ar trebui să facem? Să plecăm?
Nu va ajută la nimic.
Lăsaţi-mă să văd ce pot face. Dar trebuie să ies imediat din cameră.
- Nu e de glumă. - Vă voi ajuta.
- Dar nu o pot face acum. - Nu, nu, nu, nu!
Vorbeşti serios?
Ne vom ocupa singuri de tot, bine?
Katie?
Fir-ar.
M-am săturat la culme de asta.
Ştiu cine eşti.
Nu vreau ca lucrurile să se petreacă astfel.
- Micah! Micah, trezeşte-te. - Ce s-a întâmplat?
Eu... L-am simţit respirând.
Aici. Era chiar aici,
l-am simţit respirând.
Ce faci?
Unde te duci? Micah, întoarce-te!
Nu mă duc nicăieri.
Linişteşte-te. Nu se întâmplă nimic.
Ştiu, îţi spun eu. Îţi spun eu.
Eu... te rog.
Bine, bine. Nu te voi părăsi.
Nu-l simţi?
Îl simt, e încă aici.
Ceva e în neregulă.
Respiră adânc, bine?
Îl simt cum mă urmăreşte.
Chiar acum.
La dracu'. Mă sperii, iubito.
- Trebuie să facem ceva. - Ce?
Nu ştiu. Trebuie să ne gândim la ceva.
- Trebuie să... - Bine.
Îmi vine mie vreo idee.
Mă voi documenta. Trebuie să avem alte opţiuni.
Bine.
- Iisuse. - E ciudat rău.
Ştiam eu că s-a întâmplat ceva noaptea trecută.
La naiba.
Nu putem sta cu mâinile în sân! Ceva e în neregulă, o simt!
Facem nişte cercetări, încercând să determin ce opţiuni avem.
- Da. - Am găsit site-ul ăsta.
Tipa asta, Diane, e una dintre posibilităţile de pe tabla Ouija?
Da.
A păţit aceleaşi lucruri ca tine în anii '60.
Stai. Cum adică a păţit aceleaşi lucruri?
Totul. La opt ani i-a ars casa,
vedea umbre şi alte chestii. Dumnezeu ştie. Şi a chemat un exorcist.
Asta e ea?
Chiar vrei să-mi spui că există o fată din anii '60
care a păţit exact aceleaşi lucruri?
Da. Până la ultimul detaliu. Poate şi entitatea e aceeaşi.
Doar că acum s-a repezit asupra ta. Şi ăsta e doar modul în care operează ea.
Şi încearcă să ne avertizeze,
prin această tablă Ouija, să ne spună să o găsim pe femeie...
Stai. Ce s-a întâmplat cu ea? E bine?
Au încercat să scape de el, uneori asta îl înfurie şi mai tare.
Înainte să ajungă exorcistul, ea nu era aşa.
Auzea voci şi avea coşmaruri.
Încerc să descopăr un motiv
pentru care te-ar alege pe tine după ce a bântuit-o pe ea.
Nu pot descoperi nimic.
Din câte am citit, chestiile astea sunt complet întâmplătoare.
- Nu au motiv. Ca... - Cum a murit?
E drăguţă.
Acum da. Cred că entitatea încearcă să ne avertizeze
să n-o călcăm pe coadă. Nu vreau să risc.
Doamne!
Nu vom face asta cu niciun chip.
A mai plecat de bunăvoie.
Nu merită să ne asumăm riscul.
Mă duc să mă întind.
Katie, cred că mi-a venit o idee despre ce să facem.
Câteva lucruri în plus. De fapt...
Vrei să pleci cu camera de lângă mine? Încerc să învăţ.
Bine. Vreau să vorbesc cu tine despre chestia asta.
Micah, te rog. Mă laşi cinci minute?
Du-te! Te rog!
Calmează-te. Bine? Încerc să fiu de ajutor.
Am idei despre care vreau să discutăm.
Bine. Tu şi camera aia tâmpită sunteţi problema.
- Ce naiba? - Lasă-mă în pace.
Te rog să nu mă mai urmăreşti cu camera!
Încerc să rezolv problema. Nu eu am adus... lucrul ăla în casă.
- Nu mă cruţa. - Tu ai făcut-o!
Mulţumesc, Micah. Mulţumesc aşa de mult.
Stai cu amicul tău de sus. Pe mine mă găseşti la parter.
- Mai taci! - Cum zici tu.
Hei.
- Îmi pare rău. - Nu ai greşit cu nimic.
Nu ai greşit cu absolut nimic.
Nu e vina ta. Ascultă-mă, nu e vina ta.
Nu ai greşit cu nimic.
Bine?
Micah. Micah! Micah!
Micah! Micah!
- Katie! - Micah!
Dă-i drumul!
Micah! Micah!
Micah, fă-l să înceteze!
Nu-mi pasă, vreau doar să plec. Vreau să plec.
Nu pot... Nu pot să stau aici. Nu pot.
Să plecăm. Te rog, să plecăm.
Hai să mergem acum. Să ne urcăm în maşină şi să mergem.
Da. Bine, plecăm. Rezerv o cameră la hotel.
Peste noapte rămânem acolo, până stabilim ce avem de făcut.
Nu mai rămân aici nicio noapte în plus.
Lasă-mă să filmez chestia pe care ţi-a făcut-o pe spate.
Bine? E în ordine?
Iisuse!
- Scuze. Ceva pare să te fi muşcat! - Ştiu.
Să mergem.
Iubito, eşti gata de plecare?
Maşina e plină. Să mergem. Iubito?
Iubito!
Dă-i drumul. Hei, dă-i drumul.
Iisuse Christoase.
Iubito? Dumnezeule!
Katie! Katie! Trezeşte-te.
Iisuse. M-am săturat de rahaturile astea!
Haide, să mergem.
Ridică-te. Haide. Hai, hai.
Să ajungem la canapea.
Haide. M-am săturat de rahaturile astea.
Mă ocup imediat de problemă!
Ducă-se dracului, m-am săturat!
Katie. Eşti gata? Hai să o ştergem de aici.
Iubitule?
Am pus bagajele în maşină. Să mergem.
Nu vreau să plec.
Cum adică nu vrei să pleci?
Hai să o ştergem imediat din casa asta!
Nu vreau să plec. Rămâi cu mine?
- Ce tot spui acolo? - Cred că va fi mai bine de rămânem.
Te rog. Doar...
Nu vreau să plec. Ai încredere în mine.
Vrei să rămâi, să dormi în patul ăsta nenorocit
şi să fii târâtă iar pe hol. Nu prea cred.
Vom fi bine. Vom fi bine. Va fi mai bine dacă rămânem.
Cred că...
Nu ştiu ce dracu' se întâmplă, dar asta e demenţă curată! Fir-ar!
Cred că acum vom fi bine.
- Micah! - Katie!
Ce s-a întâmplat, draga mea?
Dumnezeule!
Cadavrul lui Mitch a fost descoperit de poliţie pe 11 octombrie 2006.
Despre Katie nu se mai ştie nimic.
Subtitrare de Danineji şi Felixuca Sincronizare : BlackOxyRo