Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Bine aţi revenit, aici Artie Decker,
vocea echipei Grizzlies din Fresno şi avem unul bun, prieteni.
Repriza a 9-a aici la Chukchansi Park şi o seară frumoasă.
PĂRINŢI VS BUNICI
Se simte că vine, în sfârşit, toamna.
Sunt 41 de grade înviorătoare, dar e uscat.
Avem 15.000 de oameni transpiraţi şi umflaţi cu Churros,
care ţin cu echipa noastră.
Şi Brad, de-asta îmi place să comentez pentru Liga Mică de Baseball
pentru că pot spune nume ca "River Cats" sau "Rancho Cucamonga Quakes".
Nu trebuie să spun nume plictisitoare ca "Tigers" sau "Red Sox" sau "Cubs".
OK, avem o mică pauză cât ei au o scurtă întâlnire.
Artie, ştii cât e ceasul?
Sigur, Brad. E timpul pentru Camera Săruturilor a lui Artie!
Mulţumesc, Gwen.
Să vedem ce îndrăgostiţi avem la stadion în seara asta.
Uitaţi un sărut.
Ei bine, când vezi un sărut ca ăsta, ştii un lucru: sunt căsătoriţi.
Staţi, avem o cerere în căsătorie!
"Vrei să fii soţia mea, Clara? Cu drag, Nate."
Şi iată-l pe tânărul Romeo. Şi uau... ce partidă!
Brad, asta ar numi tinerii o "bombă sexy".
O are pe Britney Spears şi urmează să-i dea inelul şi se întoarce invers!
Nu pot să cred ce văd
şi sunt sigur că are o personalitate grozavă, dar vai!
Am crezut că Jerry Garcia e mort. De ce e în tribune să se mărite cu el?
Aici, la Chukchansi Park, dragostea e oarbă şi se pare că aşa e şi Nate.
Bine, să revenim la acţiune, deoarece reuniunea s-a terminat.
Uitaţi situaţia. Unu şi trei, doi afară.
Şi iată aruncarea.
Loveşte şi ratează! Diaz aruncă spre 3. Au pasat la numărul 3!
- Eşti eliminat! - Meciul s-a terminat!
Îţi spun, Myers e mustrat
şi, cum spunea mama, "Nu există leac pentru prostie."
Gwen! Am câştigat.
Şi cu asta se încheie ultimul meci al sezonului.
Grizzlies înving River Cats din Sacramento, cu scorul de 3 la 1.
Revenim cu o recapitulare fericită.
Urât mod de a încheia un meci.
Artie. Dle Decker.
Vreau să vă mulţumesc pentru un semestru minunat.
M-aţi învăţat multe şi v-am luat ăsta.
Ce-ai făcut, Brad?
Are toate transmisiile celebre de care mi-aţi spus.
Harwell, "Red" Barber, Scully, Russ Hodges.
Grozav, Brad. Mulţumesc mult.
Cum a spus marele Yogi Berra: "Nu se termină până nu se termină."
Acest sezon cu Grizzlies a luat sfârşit.
Sunt Artie Decker, vocea echipei Grizzlies din Fresno.
În numele lui Brad Zolick şi a răposatei Gwen Foster de la orgă,
noapte bună tuturor, mersi că aţi ascultat şi stingerea, Alice.
Îmi place slujba asta.
- Sunt concediat? - Îmi pare rău, Artie. Schimb totul.
Logo-uri noi, uniforme noi, muzică nouă.
- Toate uscăturile la gater. - Sunt o uscătură?
Eşti de modă veche. Depeni amintiri şi spui poveşti.
Toţi sponsorii sunt pentru aparate auditive, paturi rabatabile şi scutere.
Nu de-alea şmechere, ci jalnice. Avem nevoie de cineva conectat.
- La ce? - Facebook.
- Câţi prieteni ai? - N-am.
- Ai postat ceva? - Nu.
- Care e ultima actualizare? - Ce?
- Ai înghiontit pe cineva? - Nu!
- Te-a înghiontit cineva? - Nu.
Artie, chiar dacă erai conectat, nu ştiu dacă aş fi vrut să te înghiontesc.
- Câte aplicaţii ai? - N-am.
- Niciuna? - Nu.
- Toată lumea are. - Eu n-am.
- Joci Păsări Furioase? - Păsări Furioase?
- Care e pasărea ta favorită? - N-am niciuna!
- Toată lumea are. - Eu n-am!
Diez-ul. Când l-ai folosit ultima oară?
- Ai înnebunit? Despre ce naiba vorbeşti? - Ne trebuie comentatori cu Tweeter.
- Tweetăiesc, fac orice zgomot vrei. - Îmi pare rău, Artie, m-am hotărât.
VOCEA ECHIPEI GRIZZLIES
Simţiţi arsura.
Şi unul, doi, trei, patru.
- Bine, bine. - Cum merge, Diane?
O, sciatica mea.
Cealaltă sciatică.
10 minute până la plăcinta cu brânză, dnelor.
Aşa. Bravo.
Bună, Artie.
Bună, doamnelor.
Am prins sfârşitul meciului. "Nu există leac pentru prostie." Amuzant.
- Da. - Amuzant.
- Să nu cazi, scumpa. - Mă descurc.
- Bine, încordaţi centrul. - Nu am centru.
Munciţi muşchii abdominali.
Ştii, Artie, ăsta ar putea fi un lucru bun.
Am petrece mai mult timp împreună.
Adică să port şapcă de căpitan şi să te urmăresc prin Costco?
Nu vrei să te pensionezi? Bine.
Ţi s-a oferit un post să predai difuzarea la Fresno State.
- Ai putea preda tinerilor. - Da, dar de ce ar şti ei ce ştiu eu?
Educatorul etern.
Nu vreau să predau, ci să fac. Încă am un vis.
- Giants? - Da, urmăresc slujba asta de 35 de ani.
Când renunţi la vis, te dai bătut. Eu nu mă dau bătut.
Mă simt cu 10 ani mai tânăr decât sunt şi arăt cu 10 ani mai tânăr.
Aşa că ceri unui om de 38 de ani să se pensioneze.
Ai 38 de ani? Zugrăveşte casa.
Artie, pentru mine, eşti cel mai bun comentator din lume.
Ar trebui să transmiţi pentru Giants.
Dar după toţi aceşti ani, ceva îmi spune că nu te au pe apelare rapidă.
- O să fiu bine. - Îmi pare rău.
R-Life activ.
Garajul activat. Vehiculul se încarcă.
Panourile solare activate.
Bună dimineaţa, Harper, Turner şi Barker.
Vafele sunt gata.
Cafeaua e gata. E timpul pentru micul dejun.
- Dar, mamă... - Stai un pic, scumpule.
Pot să vă rezolv în aproximativ trei ore.
Da, o oră, asta am vrut să spun. Sigur, pot aştepta.
Ce proastă!
- Ce e, scumpo? - Am sărit peste o notă.
Hai să iei micul dejun. O să reuşeşti. Ştii asta. Da, sunt aici.
Da. Şi când ar fi asta?
Atât de repede! Glumeşti.
Tată! Tată.
Eu am cârnaţii de soia, Turner primeşte Wheatie-O.
Bine. Iubito, preiei tu?
- Sunt la telefon. - Sunt la telefon.
Mulţumesc.
D-dar, mamă! Ce-ceilalţi copii o să se ui-uite la ele.
Scumpule, nu cred că ţi-ar plăcea filmele "Puzzle mortal".
Mai ştii când am văzut "Avatar" şi ai stat două ore cu capul în geanta mea?
Că-căutam gumă.
Sunt aici.
Nu pot să cred. Mi-a murit calculatorul. Va trebui să vă sun eu.
Barker, putem discuta câteva din nenumăratele posibilităţi
pentru ţinuta de azi, inclusiv de câteva cu pantaloni?
- Dragă, pot vorbi afară cu tine? - Sigur. Am tot timpul din lume.
Ta-tată, po-pot să mă uit la "Puzzle mortal"?
- Sigur. - Da!
Stai, e foarte nepotrivit.
Ce e?
- A fost plăcut. Ca o mini-întâlnire. - An nebunesc, nu?
Toată tărăşenia. Mutatul în Atlanta pentru slujbă.
- Da, a avut provocările sale. - Ei bine, ghici ce. Era şeful meu.
Şi R-Life a fost nominalizat la "Cel mai bun produs nou al anului".
Asta e fantastic!
Ştiu! Ne aduc pe amândoi săptămâna viitoare.
Cinci zile de prelegeri şi creare de reţele şi dragoste.
- Sâmbătă e audiţia lui Harper. - Da, dar e seara.
- Ne întoarcem devreme. O să ajungem. - Şi Turner are logopedia.
Trebuie să-i cumpăr lui Harper o rochie pentru audiţie.
Trebuie să ducem copiii la simfonie...
N-am mai fost într-o vacanţă de când s-a născut Barker. De 5 ani.
Conversaţia asta e cea mai lungă din ultimele luni.
Grozav. Îi sun pe-ai mei şi o să stea bucuroşi cu copiii cât suntem plecaţi.
O croazieră? Ce croazieră?
Pe care le-am cumpărat-o pentru aniversarea lor de 40 de ani.
Eu ţi-am spus să le luăm treninguri la fel. Găsim noi o soluţie, bine?
Îi putem suna pe ai tăi.
- O, vorbeşti serios. - N-au văzut copiii de cât timp, un an?
10 luni nu sunt chiar un an.
Sună-i.
- Nu vin. - Nu trebuie să vorbeşti cu ei întâi?
Ştii că o să spună că nu pot veni.
Ce? Ce?
- Ce? - Mâncărimea.
Glumeşti. Mâncărimea de la Artie şi Diane?
Ai uitat cum dezaprobă cum îi creştem?
Tata nu ascultă. Mama e o tornadă rujată.
Alice, avem nevoie de vacanţa asta.
Şi, după cum ştii, cine o să fie cu tine la Hilton Head?
- Nigel? - Exact.
De fapt, ai auzit noua mea piesă?
O să te iubesc până vine poliţia
Orice pentru tine, Nigel.
Carl mi-a aruncat perna la toaletă.
Toaleta dă pe-afară. Baia inundată.
Bine, îi sun pe-ai mei.
Artie, răspunde!
Ce faci?
Nu te aud, sună telefonul.
- Alo? - Bună, tată.
- Alice, ce faci? - Mama e acolo?
Da, o chem.
- E fiica ta. - Pune-o pe difuzor.
Nu-i spune că am fost concediat.
- O, Doamne. - Gata.
- Pune-o pe aşteptare. - Ştiu. Încerc.
- Pune-o pe aşteptare. - Nu pot. Mă presezi.
- Acum. - E chiar aici. O să iau foc.
Bună, Alice, ce se întâmplă?
Ei bine, acum că întrebi...
Phil trebuie să plece săptămâna viitoare şi mi-ar plăcea deja să merg cu el.
Avem nevoie de cineva care să aibă grijă de copii. N-aţi vrea voi?
Nu, nu.
Cu mare plăcere!
Ascultă, pregătesc cina. Te sun peste puţin pentru detalii.
- A acceptat. - Ai acceptat.
Artie, practic, nu ne vedem nepoţii. Nu le-am văzut casa nouă.
Ei n-au fost în Fresno. Am fost concediat. Îmi ling rănile.
Ţi le ling eu. Haide! Au nevoie de cineva să aibă grijă de copii.
- N-o poate face casa? - Avem un copil.
Copiii ăştia trei sunt singurii nepoţi pe care o să-i avem.
Sunt stângaci cu copiii ăia. Nu cred că mă plac.
Nu te văd îndeajuns. Trebuie să te ştie mai bine înainte ca să nu te placă.
Nu, e real, Di. Şi se trage de la Alice.
Ca ultima oară, cea mică a părăsit casa în înotătoare şi halat de baie.
Şi-am făcut o glumiţă, am spus: "E vreo şansă să fie normală?"
Şi mi-a aruncat o privire dispreţuitoare. Ca tine, acum.
În primul rând, ar fi bine să înveţi numele "celei mici".
E Barker.
Di.
Ascultă-mă, sunt fragil acum.
Am nevoie de o slujbă.
N-am nevoie de dezaprobarea lui Alice. Nu vin.
- Vii! - Asta am vrut să spun.
Modul ei de a-şi creşte copiii e un uriaş... în nasul nostru.
E generaţia ei. E felul lor.
Ce cauţi, marinare? Dacă n-ai găsit încă, nu există. Te ajut eu.
- Haide! - Încă mă mai pipăie.
Şi nu putea găsi pe altul mai diferit de mine cu care să se mărite?
- Ce ai cu Phil? E aşa drăguţ. - Este. Cred că el a alăptat copiii.
NE BUCURĂM CĂ VĂ GÂNDIŢI LA GEORGIA
- Perfect, plouă. - Averse uşoare, dragule.
- O să se termine în 20 de minute. - E un semn.
- Pentru ce? - Sfârşit iminent.
- Am o idee grozavă. - Care?
- Taci! - O să mă gândesc.
- Ştii ce înseamnă să fii bunic? - Ce?
O a doua şansă.
E binişor.
- Şi ştii ce mi-a spus Alice? - Ce?
Copiii sunt super bucuroşi că venim.
- De ce ei? - Că sunt bunicii voştri şi vă iubesc.
T-trebuie să purtăm astea?
Ei bine, bunica le-a făcut. Şi ea crede că vă plac.
De ce ar crede asta?
Pentru că i-am spus eu.
Uite, o să fie bine. Vă promit.
Ştiţi, sunt foarte amuzanţi.
Bunicul spune multe glume pe care n-o să le înţelegeţi.
Aşa că să râdeţi.
Râdeţi şi vă promit că o să trecem peste săptămâna asta.
Nu uitaţi, mama vă iubeşte foarte mult.
Au venit!
Oh, nu.
Bună!
- Ăsta e un McStadion. - Hei, mulţumim că aţi venit.
Bună, Phil.
- O, Dumnezeule! Poartă bluzele! - Ţi-am spus că le plac!
Dă-mi un pupic. Sunt atât de emoţionată.
Asta va fi mai frumoasă decât bunica ei.
- Harper. - Ştiu.
Cum merge cu vioara? Mai cânţi? Bună, băieţi. Tot burlaci?
- Mamă, ai luat zarzavaturi? - Îl ştii pe tata.
Vroia să fie sigur că aveţi mâncare pentru el.
Bine. Şi hârtie igienică?
Ştiu ce-mi place. Aloe.
- Alea sunt pentru noi? - Sunt cu siguranţă pentru voi!
Da. Unul pentru fiecare.
- Poftim. Şi pentru tine. - Pi-pistoale de apă! Bestial!
- Le-ai cumpărat arme. - Da.
Tată, noi nu aprobăm armele.
Dacă astea vi se par grozave, staţi să vedeţi astea.
Astea sunt clasice Artie.
Artie Decker cu supra-cap.
- Poftim. Uită-te la ăsta. - Cum spuneţi?
- E sinistru. Opreşte-l! - Mulţumesc, bunicule.
Mu-mulţumesc, bunicule.
Ştiţi ce, cum o să fim toţi prieteni acum,
în loc să-mi spuneţi "bunicule", de ce nu-mi spuneţi "Artie"?
Deci e "Bunica şi Artie" acum? Ce, eşti iubitul meu?
Am revizuit toate numele data trecută.
Nu vreau să fiu "Mup-Mup," sau "Bup-Bup" sau "Boop-Boop".
Astea-s nume de păpuşi. Numele meu e Artie. Dintotdeauna. Spuneţi-mi Artie.
- Pot să-ţi spun "Pârţy"? - Ăsta nu e un nume, fraiere.
Hei, asta a fost jignitor. Îmi datorezi trei complimente.
Îmi plac pantofii tăi, bluza ta, părul tău.
Haideţi înăuntru să vă schimbaţi pentru că ieşim la cină.
Ia genţile, Pârţy.
UŞA PRINCIPALĂ DESCHIS ÎNCHIS
- Alice, asta e o casă frumoasă. - Mulţumesc.
- E un prototip. - Prototip?
Bun venit, Alice şi Phil şi Harper şi Turner şi Barker şi...
...doi oaspeţi neidentificaţi.
- Dar asta nu e ciudat. - E R-Life.
E invenţia lui Phil. La ea a lucrat în tot acest timp.
E creierul central al acestui prototip de casă inteligentă cu activare vocală.
Şi am să vă introduc în sistem chiar acum.
Bine.
Teleportează-mă.
Primiţi toţi portabile şi dacă sunt probleme, Turner înţelege sistemul.
Turner? Dacă Turner poate, eu, cu siguranţă... nu pot.
Alice, e atât de frumos.
Cum merge munca, tată? Cum e sezonul?
Foarte bun. Da, am avut un sezon bun.
Da, o mulţime de copii buni.
Ştii, tatăl tău încă încheie fiecare transmisie cu: "Stingerea, Alice."
- Serios? - Da.
Când Alice era mică, nu eram destul acasă ca să o culc, aşa că spuneam la radio:
"Stingerea, Alice" şi a rămas aşa.
- E foarte frumos. - Da.
Aşa mi s-a părut.
Ce-s astea?
Nişte poze.
Pipi şi Papi arată grozav.
Da.
- Uitaţi-vă şi pe voi. - O, da.
- Eu am făcut poza aia! - Aia a fost o zi grozavă!
Pârţy a făcut pe el!
Barker, mai încet.
Pârţy a făcut pe el. Pârţy a făcut pe el.
Armele.
Frige! Ce faci? Frige prea tare!
Poftim, fă tu.
Ce e?
- Îţi dai seama ce suntem? - Ce?
- Suntem ceilalţi bunici. - Nu putem fi toţi patru.
Vorbesc serios! Îi au pe bunicii lor pe care-i iubesc şi-i pun pe şemineu.
- Şi mai suntem şi noi. - Şi cine pune pozele pe şemineu?
Fiica noastră. Nu ne ia partea.
Copiii nici nu cred că ştiu cu ce mă ocup. Sau m-am ocupat.
Uite, Artie, ştiu că eşti supărat că ai avut de suferit în carieră,
dar trebuie să ne concentrăm, prietene. Nepoţii noştri o să mă adore.
- Şi pe mine? - E problema ta.
Bun venit!
- Lume nouă. - Bună.
Ei sunt părinţii mei. O să stea cu copiii săptămâna asta.
Bun venit la Healthy Tiger. Numai mâncare asiatică sănătoasă.
- Ce e asta? - Fără MSG, gluten, sodiu.
Doar mâncare sănătoasă.
- Deja-mi curg balele. - Asiatică. Exact ca mine!
Mama e japoneză, tata e chinez, copiii, coreeni şi urmează şcoala evreiască.
Oy vey!
Haideţi. Da!
Cum să strici mâncarea chinezească?
Bine.
- Se pare că avem un scaun gol. - Nu, nu, ăla e pentru Carl.
- Cine e Carl? - Prietenul lui Barker.
- Ce frumos? Când vine? - E deja aici.
Bună, Carl. Arăţi grozav.
Te-ai tuns?
Spune-i.
Carl e prietenul imaginar al lui Barker.
- E un cangur. - Poate trebuia să mâncăm la Outback.
Copii, spălaţi-vă pe mâini.
Haide, Carl.
Pa, Pârţy.
E în faza de testare a limitelor.
Şi e şi un pic... constipat.
Acum vorbeşti pe limba mea. Am nişte chestii care o să te lase paf.
- Folosite ca să arunce în aer Chunnel. - Mulţumesc, Lord Arthur.
Aveţi instrucţiuni pentru noi? Ce le place să facă, să mănânce?
Da, mamă. Grozav. Mulţumesc. În primul rând, nu mănâncă zahăr.
Nici Carvel? E cel mai trist lucru pe care l-am auzit în viaţa mea.
Am încercat să le dăm puţin
şi a fost ca un accident feroviar.
Dumnezeule!
- Şi mai e ceva ce vreau să discutăm. - Sigur, orice.
- Limbajul tău. - N-o să înjure că-i rup mâna.
Grozav, dar nu asta spuneam. Avem un mod de a vorbi cu copii.
De pildă, când voi aţi spune "nu", noi am spune "gândiţi-vă la consecinţe".
Când voi aţi spune "nu face asta", noi am spune "Ar trebui să încerci asta."
Când voi aţi spune "Nu vă mai plângeţi, mă doare capul",
noi am spune "Foloseşte-ţi cuvintele".
Aşa copilul simte că are valoare, că are merit.
E auzit.
E un mod.
Hai să comandăm.
Grozav.
DOAR PENTRU COPII MENIU COLORAT
E foarte bine, dar dacă nu treci de linii, arată mai bine.
- Uită-te la al meu. Vezi? - Tată, pe noi nu ne deranjează liniile.
- Desenează ce-ţi spune imaginaţia. - Ce rost au liniile, dacă doar o să...?
Artie.
E frumos. A foarte frumos. E foarte avangardist.
- Picasso. - Exact.
N-ai terminat. Cel mai grozav lucru la mâncarea chine...
...la mâncarea asiatică e că dacă o amesteci...
Ce s-a întâmplat?
- Ce-ai făcut? - Nu ştiu.
- Nu-i place ca mâncarea să se atingă. - N-am ştiut! O de-mestec.
E multă mâncare de-meste...
- Ce? - Foloseşte-ţi cuvintele, Barker.
- Foloseşte-ţi cuvintele. - Pârţy mi-a stricat mâncarea! Pârţy rău!
Pârţy rău, ce-ai făcut?
Mami! Tati!
Nu plecaţi!
- Trebuie să plec. - Nu pleca!
- Vrei să...? Încerc să mă desprind! - Nu plecaţi!
Nu plecaţi!
N-nu plecaţi!
Dă-i drumul! E atât de puternic!
Dă drumul, puiule.
- Treci în maşină. - Încerc.
Barker, scumpule, doar...
- Treci în maşină. - Te iubesc.
- Încerc să urc în maşină! - Urcă în maşină. Pa!
Nu!
Condu.
- Pa, scumpete. - La revedere, la revedere.
- Scumpo, opreşte-te! - Pa.
Duceţi-vă.
- Mă întorc în curând. - Nu!
Barker are hiperventilaţii. Opriţi maşina, vă rog.
Duceţi-vă, duceţi-vă!
Zi-mi cel mai rău scenariu.
Toată lumea moare.
Atunci orice în afară de asta va fi o surpriză fericită.
Înainte.
- Chiar plecaţi acum. - Nu!
Dumnezeule mare!
E timpul pentru micul dejun. Hai, trebuie să mergem la şcoală.
Bine, să înceapă petrecerea!
O să fie grozav! O să fie bestial! O să ne distrăm atât de mult.
O să fie cea mai frumoasă săptămână din viaţa voastră!
- Nu, Artie? - Sigur, Regis.
Bine, începem. Haideţi, haideţi!
O, Doamne...
Asta e, nu?
Da. Ne vedem pe lumea cealaltă.
Ăştia-s gata.
Tigaie fierbinte! Scuze.
- Bine. Poftim cârnaţii. - Cârnaţii de soia.
- Cârnaţi de soia? Ce, eşti din Bronx? - Mi-a lăsat mama salata de ouă fără ouă?
Salată de ouă fără ouă? Cum aş recunoaşte-o?
Pâinea prăjită de gata.
- Di, trebuie să pregătim prânzul! - Ştiu, e pe tejghea. Fă sandvişurile.
Bine. Vafele mele, vafele mele.
O prind eu.
Regula de 5 secunde.
N-nu prea mult lapte în ce-cereale. Se-se înmoaie prea tare.
E bună cantitatea? Ei bine, mănâncă repede.
Bine, poftim.
Trebuie să tai fructele şi să pui o bucată în fiecare gaură din vafa cu multifibre.
Mâncarea asta se poate atinge? Vine şi salata de ouă fără ouă.
Bine, pune salata.
- E OK, n-o să-şi dea seama. - Fără coajă, fără coajă.
Acum nu mai e sandviş. Uite ce-ai făcut.
Mie-mi plac. Şi lui Carl îi plac. Nu, Carl?
Şi părerea ta are valoare. Şi... care e cealaltă?
Merit.
Dar ştiu din experienţă că a purta tocuri poate fi dificil.
Mai ales în pauze. Tu şi Carl nu v-aţi simţi mai bine în tenişi?
Nu.
Ce se întâmplă? O să întârziem.
E "Concursul de modă".
- Am încercat să fac ca Alice, dar nu ţine. - Urcă-i pe ceilalţi doi în maşină.
- Artie. - E în regulă, lasă-mă să încerc.
Scoate-ţi pantofii şi-ţi dau un dolar.
- 5. - 2,50.
- S-a făcut. - Scrie "du-te la şcoală".
De ce e mai uşor decât să-mi spui cum să ajung acolo?
Am auzit asta.
E acolo?
E tata şi e o înregistrare. E o glumă de familie.
Da, e interesant, pentru că, de obicei, glumele sunt nostime.
- Dar de ce să pierzi vremea râzând? - Bine, poftim.
- Mulţumesc. - Ce?
- "Hai, garaj." Spune-o cu forţă. - Hai, garaj. Hai, garaj.
Bun venit înapoi, Alice.
- Mami! - Alice, ce s-a întâmplat? Unde e Phil?
Se duce la aeroport. O să-l întâlnesc peste câteva ore. E un zbor la 8.
- Dar... - A sunat unul din clienţii mei.
- Trebuie să le actualizez site-ul imediat. - Nu poate aştepta până te întorci?
Nu, e ESPN. E criză cu X Games.
Lucrezi pentru ESPN?
Da, sunt designer web. Scumpo, treci în spate.
Chiar? Nu ştiam asta.
E interesant. ESPN. Chiar?
ACADEMIA BROOKCLIFF
Frumoasă şcoală. De când lucrezi pentru ESPN?
- Vreo 5 ani. - Chiar?
Turner...
Artie o să te ia după şcoală şi te duce la logopedie.
Tu u-u-unde o să fii?
Eu şi bunica o să-i luăm lui Harper o rochie.
- Grozav. - O zi bună.
- Ne vedem mai târziu. - Nu pot să cred că întârzii.
- 6 întârzieri înseamnă o absenţă. - Asta a câta e?
Prima.
Pare cam încordată?
Are SRM, ştii. Sindromul Realizărilor Mari.
- L-ai inventat? - Da.
Grăbeşte-te, nu pot întârzia.
Ştiu, e un pic încordată. Dar ne ocupăm de asta.
Ocupă-te până nu explodează.
Ai-ai grijă pe unde mergi, Tu-Tu-Tu-Turner.
Sc-scuze.
Ai văzut asta?
Tată, nu. Nu.
Terapeutul lui Turner spune că trebuie să-şi rezolve conflictele singur.
- Are un terapeut? - A avut unul, acum are altul, dr. Jimmy.
- Tot copil? - Nu.
ESPN din nou. Îmi trebuie un Wi-Fi. Poate-l pot folosi pe ăsta.
- Bine, îl duc eu pe Barker la şcoală. - Eşti sigur?
- Sigur. Care e problema? - Bine.
Am R-Life.
Dar să mă iei de aici. Nu mă lăsa să aştept.
- Te-am lăsat eu vreodată? - De 4 ori când eram mică.
Îmi place că-ţi aminteşti tot.
ŞCOALA ANCHOR CHARTER
- Bine, Barker, ieşi. - Nu pot. Încă am centura.
- Carl, deschide-i centura. - Alo, e la doctor.
Ce prost sunt! Bine.
Doamne, e mai greu decât un sutien de-al bunicii.
O să întârzii.
În...
Funcţionează, bine? Claxonul tău funcţionează.
N-o să am nevoie de ea până termini.
Poftim.
Ai grijă, fuge.
Pa, Pârţy.
O secundă.
- Hei, Ash. - Hei, Cody.
- Mi-ai primit invitaţia? - Da, vin.
Super.
Ea e prietena mea, Harper. El e Cody.
- Hei. - Bună.
Îmi serbez ziua vineri seară.
O să fie un DJ şi părinţii mei au promis să nu fie penibili.
Da. Părinţii.
Dacă vrei să treci, ar fi super.
Nu pot.
Am o chestie a doua zi.
- Are o chestie. - Am o chestie.
Bine, grozav.
Da. Nu, e super.
Dacă te răzgândeşti, ştii...
Da. Absolut, o să...
Super.
Pa.
Termină!
Cuptorul cu microunde pornit.
Tăietorul de resturi pornit.
Aspiratorul pornit.
Te rog, lasă-mă să spăl vasele.
Bun venit înapoi, Artie Decker.
Ce dimineaţă!
- E 9 şi am nevoie de un Martini. - Spune-mi ceva.
- Ai crezut povestea aia? - Nicidecum. Ce poveste?
- Urgenţa lui Alice de la muncă. - Crezi că minţea?
De ce n-a putut fi făcută la Hilton Head?
Parcă n-are încredere să ne lase copiii. Parcă ne crede idioţi.
Apropo, unde e?
Unde ai fost?
Ştiu.
Ştii, Harper, când eram de vârsta ta, asta era ora mea preferată, după şcoală.
- De ce, ce făceai? - Mergeam la prietena mea Heidi.
Ne puneam hainele mamei ei, dădeam muzica tare şi fumam!
Mamă!
- Nu fuma. - Nu fuma.
ŞCOALA DE LOGOPEDIE PEACHTREE
Lulu, a fost grozav.
Scumpo, începi să preiei controlul şi să ţii frâiele în mână la propriu.
Bine, Turner...
...ai vrea să ne împărtăşeşti?
Bravo, Turner.
Grozav.
Super, Lulu. Ne vedem săptămâna viitoare?
Mulţumesc.
A fost bestial.
- Înţeleg că sunteţi bunicul lui Turner. - Bună.
Sunt Artie Decker.
Cassandra.
Nu pari să te acomodezi cu programul nostru. Greşesc?
Întâi, dă-mi voie să-ţi spun că am experienţă profesională în domeniu.
- Minunat. Unde ţi-ai luat diploma? - Nu am diplomă. Nu.
Vorbesc ca să-mi câştig pâinea. Sunt comentator de baseball.
E un pic diferit de o diplomă de logopedie de la Yale. Nu?
Da.
Bine zis.
Pe de altă parte, sunt aici de o oră şi n-am văzut copiii vorbind deloc.
Îi antrenezi să fie mimi? Pentru că multe slujbe sunt trimise afară.
"Merg, dar e vânt, dar nu e vânt." Ştii?
Bine. Aplic metoda Houghton.
Copiii sunt prea presaţi să vorbească,
aşa că le spunem clar că aici n-au voie să scoată un cuvânt.
- Sunt în faza de mişcare. - Da, am văzut asta.
Mişcă tot în afară de buze. Şi poartă nişte căşti mici tot timpul.
Ce-i cu asta?
Ascultă cuvintele dificile
şi când se simte în largul lui, le poate repeta.
- Şi-l ajută mult. - Cum îţi dai seama?
N-am văzut copilul de un an şi, sincer, nu văd nicio îmbunătăţire.
Ce văd e că nepotul meu e acum Zborul 38 de la Salt Lake.
Hei, Turner!
Cassandra îmi spune ce bine te descurci. Vede atâtea îmbunătăţiri, e grozav.
Uneori n-ar trebui să-mi mişc eu buzele. Îmi pare rău.
Nu e rău.
"Nu e rău"? Arată ca o văduvă de 12 ani.
- Da? - Da.
Dar e perfectă pentru un program de muzică clasică.
Dar asta?
E perfectă pentru cineva cu un funduleţ drăguţ.
Îmi place!
Mamă, e pentru concert, nu ca să întâlnească flota.
E o audiţie şi toate audiţiile sunt la fel.
"Atrage-le atenţia!" Vinzi ideea, nu produsul.
- Aşa am obţinut posturile de meteorolog. - Eşti meteorolog cu experienţă?
Cu experienţă? Draga mea, aveam o fustă strâmtă şi un indicator.
Îmi cântam previziunile.
De fapt, mama ta le cânta uneori cu mine la TV.
- Nu mi-ai spus asta! - Ba în trecere.
Mai ştii cântecul de iarnă? Era cel mai bun.
- Nu, nu mi-l amintesc. - Ba da. L-am cântat de o mie de ori.
Te iubesc. Hai, te rog. Nu se uită nimeni.
- Doar pentru tine. - Sunteţi gata?
Închide-te la haină Pe briza de iarnă
Ai mare grijă de tine Sunt 9 grade, reţine!
- Bravo, mamă. - Fă pirueta.
Bine. N-o să mai fac cumpărături la Bloomingdale.
Încă le mai ai, puştoaico.
A fost grozav.
Bine, acum trebuie să probezi asta. Abia aştept s-o văd pe tine.
- Bine. - Bine.
Mamă, nu poate purta o rochie de seară la audiţie.
- Aş vrea să simt că mă asculţi. - Scuze, draga mea. Ai spus ceva?
Nu, nu.
Uită-te la asta. Sexy rochie.
Nu pentru ea. Pentru mine.
Muzica!
Hei, ce faci?
Păzesc uşa.
- Pot să intru? - Nu azi, dle.
- Plânge? - Nu plânge, face faţa.
- N-am vrut să-l supăr. - Trebuia să foloseşti pantofii de ieşire.
Ce?
Pantofii de ieşire, ca să pleci fără să foloseşti o voce roşie.
Şi o voce roşie e...?
Super-furioasă. N-ar trebui s-o foloseşti. Niciodată.
De-asta ai o cutie faină de unelte.
Acolo-ţi ţii vocea albastră stăpânită, pantofii şi careurile de reparaţii.
- Unde ai învăţat toate astea? - La grădiniţă.
Adică mai sunt copii ca tine?
Am pus-o. Bine, intru.
Eu cu ce mă aleg?
Mulţumesc.
Capitalist mic.
Bună.
Scot careul de reparaţii din cutia de unelte
ca să spun cu vocea albastră că îmi pare rău.
- Suntem în regulă acum? - Nu.
- Ai vrea 5 dolari? - Nu.
Un pachet nedeschis de chiloţi bărbăteşti măsura 34?
Nu.
- Pot face ceva ca să îndrept asta? - Ei bine, ar fi un lucru.
Au făcut 6 din astea?
Oy.
Asta e distracţie după Artie.
LA MULŢI ANI
Ia uitaţi-vă la asta.
Cine ştia că îngheţata poate fi un tort?
Da. Uitaţi înţelegerea.
Doar bucăţele mici şi nu-i spuneţi lui mami de film
şi eu nu-i spun de tort.
Bine? S-a făcut? Prieteni din nou?
Bateţi palma!
Mesaj nou. E-mail urgent de la "E-spen".
ESPN...
Pam Rosen...
ESPN XGames RE: Audiţii pentru comentatori
Sunteţi bine?
Mă întorc imediat.
Cu dna Pam Rosen, vă rog.
Numele meu e Cal R. Life.
Da, LYPHET. T-ul e mut.
Ce zi grozavă! E ca o aniversare care a venit mai devreme.
A fost o zi grozavă.
Şi previziunea mea pentru restul săptămânii: însorit, însori, însorit.
- Îţi dau legătura, Herb. - E tatăl tău. Vin imediat.
Bună!
Azi e ziua dvs norocoasă, dnă Rosen. Peştele a sărit direct în tigaia dvs.
Da, Artie Decker, "Vocea" e în oraş.
A auzit de X Games şi ar vrea o audiţie.
Acum am intrat. Sună-mă în două minute.
Bună, Artie, ne-am întors! Te-ai distrat cu băieţii?
Uită-te la locul ăsta! Va trebui să chemăm FEMA!
Tort.
- Unde e Artie? - A plecat!
A plecat?
- Dacă mama voastră vede asta... - Ce se întâmplă?
Bună.
- Ce-ai făcut? - Eu doar ce-am venit!
- Le-ai dat tort? - Le-am dat felii.
De ce? De ce, Artie?
Pentru că l-a supărat pe Turner la logopedie.
- Ce? - N-a fost grav.
Am pus o întrebare. "De ce nu vorbeşte nimeni?" Atât.
Bună, iubita! Abia aştept să ajungi aici, iepuraşul meu mic.
Nu acum! O, Doamne.
Avea un tatuaj?
Harper?
Mamă! M-ai minţit!
- Iaurtul nu e ca îngheţata! - Nu, scumpo.
Puiule...
- Preferata mea! - Harper!
Asta însumează perfect abordarea voastră despre creşterea copiilor.
- Aveam o abordare? - Nu ştiu.
Ar vrea Artie şi Turner să se mai uite la "Puzzle Mortal"?
Faci o greşeală.
"Puzzle mortal", interzis copiilor pentru violenţă grafică, nuditate şi limbaj.
Nu.
- De ce le-a dat tort? - Pentru că face ce vrea şi ea îl apără!
- Unde sunt copiii acum? - I-am pus pe bandă până se calmează.
Ţi-am spus că ai mei n-o să se descurce.
Poate e doar că prima zi e cea mai rea.
Grăbeşte-te. O să pierzi avionul.
Iubitule, nu cred că ar trebui să plec azi.
- Poate mâine dimineaţă. - Bine. Da.
- Tot am mai avea 4 zile împreună. - Bine.
Arăţi bine în tort.
Ce Dumnezeu e în neregulă cu tine?
Ce-am spus eu? Ce ţi-am spus eu ţie?
- Vorbeşte cu mine. Nu ţipa. - Am spus că asta e o a doua şansă.
Ţi-am spus să te porţi frumos. Ţi-am spus că vreau să ne iubească!
Sau nu-ţi aminteşti tocmai de ieri?
Asta am făcut. Când au băgat tort în gură, m-au adorat!
Da, şi acum Alice nu vrea să ne lase singuri cu ei.
- Nu are încredere în noi! - A spus asta?
La telefon, lui Phil.
Am auzit-o din întâmplare când ascultam la uşă.
Ne crede nişte idioţi.
Mai ales pe tine!
E sfârşitul ultimei reprize, Artie.
O să pierdem meciul. Rectifică-ţi atitudinea.
ACADEMIA DE MUZICĂ PENTRU ARTE
Minunat.
Bravo!
Harper, a fost minunat!
- A fost infect. - Ba nicidecum!
- N-a fost minunată? - Nu.
N-o să fie destul de bine pentru audiţie! Trebuie să exersezi mai mult!
Când fiica mea cântă prost, o evit.
Fata asta ar trebui evitată! Exersează, exersează, exersează!
Dumnezeule!
N-a fost ea personajul negativ din ultimul film cu James Bond?
Scumpo, n-o asculta.
Ştii, în Amatillo, când Artie era comentator acolo,
am avut o audiţie să fiu fata de la meteo şi eram atât de încordată.
Artie m-a scos în oraş şi ne-am făcut praf amândoi!
- Şi a doua zi am primit slujba. - Spui că ar trebui să beau?
Nu, nu, nu. Nu spun asta. Spun că poate te-ai putea relaxa.
Ai putea ieşi cu prietenii. Te-ai putea distra vineri seară. Ştii?
Vineri am fost invitată la o...
Nu.
Nu, nu, nu!
Mai am trei zile! Trebuie să exersez! Trebuie să...
Trebuie să exersez în fiecare secundă!
Dr. Schveer!
- Da? - Poate am început cu stângul.
Dar aş vrea să te anunţ că dacă mai vorbeşti aşa cu nepoata mea,
o să rămâi doar cu un păr roşcat şi un accent, e clar, tovarăşa?
Mulţumesc. Poftim.
Carcinogene.
Primul a pus doar baza. Ăsta e adevăratul. O, bucurie!
- Îi place baseball-ul? - Da, îi plac multe lucruri.
Îi plac sporturile. Îi place ştiinţa, îi plac filmele.
- Îi place tortul. - Touché.
Doar că se ascunde după... bâlbâiala aia.
Copiii au un mod de a-şi rezolva astea.
Nu, tată. De-aia există închisori.
Bine, băieţi, adunarea! Toate mâinile aici.
Haideţi.
Toată lumea, la 3. Unu, doi, trei...
Hai să ne distrăm!
Abia aştept să văd ăsta.
Să jucăm!
- Aruncă! - Da.
- Are braţ bun. - Aşa mamă, aşa fiu.
- Da, sigur. - Da, aruncai bine.
Dar ai ajuns la pubertate şi te-ai făcut fetiţă.
Vai, tată, îmi pare rău că am ajuns la pubertate.
Eram atât de mândru de tine. Erai singura fată de acolo.
Le ţineai piept golanilor ălora.
Îţi aminteşti vara când ai lucrat pentru mine în cabină şi ţineai scorul?
Erai atât de drăguţă, stând acolo, aplecată, cu creionaşul tău.
- N-ai văzut când a venit mingea, nu? - M-ai fi putut atenţiona.
Eram în direct. N-am vrut să stârnesc panică.
Îţi place slujba asta.
- Da. - Da.
Da.
La bătaie!
- Ăsta e bătăuşul ăla. - Da, Ivan.
Ce mi-ar plăcea să-l elimine Turner!
Greşeală!
Prima greşeală! E foarte bun. E foarte bun.
Bravo, Turner! Turner Simmons la aruncare...
Un cubanez promiţător care a scăpat pe o plută.
Îl înfruntă pe Ivan, un copil mizerabil dispreţuit de toată lumea.
Tată!
Loveşte şi ratează! Greşeala 2!
Încă o greşeală şi broscoiul ajunge înapoi pe bancă.
Tată...
În anuar scria că Ivan "o să facă sigur puşcărie".
Simmons se uită la el.
Refuză sugestia.
Şi iată aruncarea.
Greşeala 3! Eşti eliminat!
Stingerea, Alice!
Bravo, Turner! Bravo!
Arbitre, au fost 3 greşeli!
1, 2, 3! E eliminat!
- Pauză! - E în regulă!
El e tatăl meu şi e nou aici!
- Bine. Nu există eliminări. - Nu există eliminări? Cum e posibil?
Lovesc până ajung la bază.
- Pe bune? - Pe bune.
Tată, hai să stăm jos.
Bine. Dar ştii că e o prostie!
Dacă te gândeşti la cântec...
Sunt una, două, trei greşeli Şi eşti eliminat la meci
Nu...
...până loveşti.
Are dreptate! Urăsc meciurile astea! Ce sens au?
Să se bucure de meci fără competiţie.
Dar meciul e o competiţie. Ca în viaţă.
Hai să te întreb ceva. De unde ştii cine câştigă?
În liga asta nu ţinem scorul.
Toate meciurile se termină la egalitate.
O, nu!
Fără agonia înfrângerii? Doar bucuria unei egalităţi?
- E bine că nu ţin scorul! - Da, că puştiul tău e infect.
- Vezi că te trosnesc! - Bătrânul are dreptate. E plictisitor.
- Vedeţi? - Nu e plictisitor!
Sunt copii şi se distrează! Şi au destul timp în viaţă ca să ţină scorul!
- Şi eşti eliminat! - Ba nu.
O, da. Turner, l-ai eliminat.
- Ba nu. - Ba da.
- Eşti eliminat. - Ba nu!
- 3 greşeli, eşti eliminat! - Ba nu!
- Barker, ce se întâmplă? - Pârţy o ia razna.
Din nou?
- Eşti eliminat! - Nu, tu eşti eliminat!
Ivan, nu lovi! Foloseşte-ţi cuvintele!
Da, mamă.
Sunt furios că mi-ai spus că sunt eliminat.
Nu mai e plictisitor.
De ce e vina lui Artie?
N-am văzut decât că monstrul ăla mic l-a lovit pe tatăl tău în locul lui special.
N-ai văzut ce-a condus la asta.
- A fost vina mea. - Iubitule...
- I-ai ameninţat profesoara de vioară? - Ea zice "ameninţat".
Eu zic "apărat nepoata".
- Phil? - Hei.
Am câştigat!
- Eu am câştigat! Îţi vine să crezi? - O, Doamne!
E fantastic! E fantastic!
- Tati a câştigat! - Felicitări, tată!
Îmi dau premiul mâine seară. Când ajungi aici?
Nu ştii ce se întâmplă aici. E nebunie. Nu ne putem lăsa copiii cu ai mei.
Adică nu vii?
Phil, te rog, ascultă-mă. Încearcă să înţelegi.
- Îmi pare rău. - Da, înţeleg perfect.
Bine.
Ne vedem când mă întorc.
Bine. Mergem acasă.
Nu.
- Nu? - Artie şi copiii se duc acasă.
- Eu te duc la aeroport. - Ce?
Alice, eu şi tatăl tău ne-am cocoşat ca să-ţi facem pe plac.
- Nu v-aţi cocoşat deloc. - Ba eu sunt cocoşat. Crede-mă.
Ne-ai cerut să venim să avem grijă de nepoţi şi nu ne-ai dat şansa s-o facem.
Ne-ai supravegheat, mai ales pe tatăl tău, de când am ajuns aici!
- Bine, i-ai apărarea. Asta faci mereu. - Şi pe bună dreptate.
După ce copiii îţi cresc, soţul e singurul care rămâne.
Alice, ştiu că încerci să fii un părinte perfect, dar aşa ceva nu există.
Şi sincer, trebuie să-i arăţi lui Phil că nu e doar tatăl lor, ci şi soţul tău.
Alice, sunt mama ta. Crede-mă, înţeleg.
"Iubeşte bărbatul, iubeşte visul."
Visul soţului tău se adevereşte şi o parte din el e să fii acolo cu el!
Cum poţi să nu te duci?
Scumpo, trebuie să te duci.
Te duci!
- Şi hainele mele? - Nu cred că te vrea îmbrăcată.
De altfel, bagajul tău e deja acolo. Copii, mama pleacă, în sfârşit.
Şi audiţia mea?
Mă ocup eu de asta! O să fie fantastic! Ne vedem acasă.
O, nu. Pa!
E o zi fericită.
O, zi fericită!
Poţi să conduci tu? Nu mă simt bine.
Stai acolo cu gura căscată sau mă laşi să intru?
Niciun scor după a 7-a repriză, cu două eliminări.
Echipele Giants şi Braves încă se duelează.
Lincecum şi Hudson au fost fantastici.
Intră Buster Posey şi ratează în colţul interior.
Trebuie să vă spun, prieteni, asta e o seară din aia,
cu 22 de grade, 45 de mii de fani, miros de floricele, hot-dogi,
toate clişeele, dar vă spun ceva, n-aş vrea să fiu niciunde altundeva.
Posey loveşte până la baza 3 şi e suficient.
Asta e, niciun scor în a 7-a repriză.
Revenim. Aici Artie Decker, vocea echipei Giants.
Memento. Nu e şcoală azi. Aveţi bilete la simfonie.
- Ce e cu faţa ta? - O, că tu oi fi o plăcere dimineaţa.
N-o să-ţi placă asta.
Barker!
- Iese? - Nu chiar.
Scuze, Pârţy.
Haideţi!
Vreau treaba mare! Vreau treaba mare!
Nu, am întârziat deja.
- Artie, du-l tu. - Bine, la bătaie! Haide.
Nu, nu, se poate ţine! Simfonia începe la două!
- Un bănuţ? - Nu azi, mulţumesc.
Bine.
- Hei, prietene. - Scuze!
Scuze!
Ăla nu e uman.
- Grăbeşte-te! - Da.
Bine. Uite-aici.
Da.
- Bine, poftim. - Nu pot să stau pe aia.
- Îţi dau 10 dolari. - Tata îmi cântă mereu.
Hai afară, hai afară, răhăţel
În bazin să-noţi niţel
Ştiu că e întuneric unde te ascunzi
Dar aici afară chiar te amuzi
Hai afară, hai afară, răhăţel
C-avem treabă cu un bureţel
Şi dacă te grăbeşti
Pe Carl Cangurul ai să-l întâlneşti
Da!
Prietene, poţi să mai cânţi?
Hai afară, hai afară, ră...
Haide.
E încă acolo! E OK! E OK!
Nicio problemă.
Mulţumesc mult.
Pe aici. Hai, scumpo.
Am ajuns.
Lume multă. Trebuie să fie seara când se dau căşti gratis.
N-a fost chiar aşa nostim.
- Eu şi Carl vrem să plecăm. - Nu te mişca de pe scaun.
- Ai spus "nu". - Gândeşte-te la consecinţe, dle.
Nu eu, el.
Îmi pare rău. Copiii...
Barker? Barker?
Hei, vino înapoi!
Nu da din cap. Da! Treci!
- Cine aduce un copil la Ceaikovski? - Eu. Omul-Voodoo.
Carl, haide!
- Bunico... - Da, dragule?
- Artie îl urmăreşte pe Barker. - Foarte frumos, dragule.
Ce?
Scuzaţi-mă. Scuzaţi-mă!
Scuzaţi-mă. Barker! Vino înapoi!
- Termină! - Barker!
O, Doamne!
Unde e?
- Acolo! - Barker!
Barker!
Carl!
Vino încoace!
Hai să vedem.
- Artie? - Îmi pare rău! Nu mai suport!
Toate astea, "să-i învăţăm", "să le protejăm stima de sine",
şi nimeni nu e pedepsit şi toate meciurile se termină la egalitate!
N-aud decât "Foloseşte-ţi cuvintele".
Dar cuvântul pe care nu-l folosesc cu copiii ăştia e "nu"!
Hai, dle Decker.
Ceilalţi pacienţi te aşteaptă la Arte şi Meşteşuguri.
O secundă.
Îmi pare foarte rău pentru ce s-a întâmplat. Împarte-i cu ea.
Mulţumesc.
Sălbatici.
Va veni. Da, Artie Decker. O să vă placă de el. E un profesionist.
Mâine, la 11 a.m., Piedmont Park. Ne vedem... Vă vedeţi atunci.
Bine, pa.
Piedmont Park, hartă.
Cina!
Cine era?
Sondaj de piaţă. Mereu la cină. De unde ştiu?
Copii, staţi jos?
Am ceva de clarificat.
Vreau doar să spun că nu aveam să-l plesnesc pe Barker.
- Dar l-ai ameninţat. - Dar n-aveam s-o fac.
- Dar el nu ştia asta. - De-asta a funcţionat.
- Poftim! - Arată grozav!
Mulţumesc, scumpule.
N-nu a-asta am cerut.
- Ştiu, ţi-am primit e-mail-urile, dar... - Aşa mănâncă o familie.
Stăm toţi la masă şi mâncăm acelaşi lucru.
- Noi nu mâncăm aşa. - Dar ştii ceva, Barker?
Bunica s-a străduit din greu să facă reţeta mamei tale cum o face ea,
aşa că e frumos să mâncăm şi să ne placă.
Scumpule, mulţumesc, eşti tare drăguţ.
O să comand o pizza. Cine vrea?
Stai aici de câteva ore.
Te joci?
Pare distractiv. Doar apeşi aici?
- Nu, nu, nu! - Sfârşitul jocului.
Scuze.
Turner, hai să-ţi pun o întrebare.
- Te uiţi vreodată la X Games? - U-u-uneori.
Da. Crezi că ştii jargonul?
Adică "o-oribil" sau "de-deformat" sau "bo-bot".
Da.
Ce-ar fi să mai vorbim de asta când te învelesc?
Si-sigur, dar să lăsăm învelitul. Am 8 ani.
Bine, înţeleg.
Şi ascultă, îmi pare rău dacă te-am stânjenit alaltăieri.
- În care zi? - Touché.
Încă ceva.
Puştiul ăsta, Ivan, e un golan. Ţine-i piept.
Orice începe el, tu poţi termina. Crede în tine.
Şi când o să crezi în tine, o să poţi face orice.
Poţi face cu ochiul greutăţilor. Şi totul va fi bine. E vorba de atitudine.
- Cum se porneşte ăsta? - A-aia e doar o ma-masă.
Bine, haideţi.
La revedere, Harper, Turner, Barker, Diane şi Pârţy Decker.
- A făcut asta înadins. - Nu uita, îl duci pe Barker la joacă.
- Bine. - Alice spune că e foarte important.
Sunt încă noi aici şi Barker n-a avut şansa să-şi facă prieteni noi, bine?
Am înţeles.
Pa, Barker.
Pa.
Hai să te întreb ceva. Şi partenerul ăsta de joacă e imaginar?
- Nu. - Cum ajung acolo?
Foloseşte R-Life. Turner a introdus deja adresa.
Bine. Di, poţi să-l iei pe Barker după joacă?
- Să-l iau? Trebuie să stai cu el. - Ce? De când e joaca lui şi a mea?
- Nu te pot ajuta! Trebuie să plec. - Nu, eu...
Bine.
- Pa. - Pa. Distracţie plăcută!
Bine.
Bine. Distracţie plăcută! Noi o să ne distrăm grozav la joacă!
- N-ai vrea să nu mergem? - Urăsc astea. Nimeni nu vorbeşte cu Carl.
Ce nepoliticoşi, nu? Ai vrea să faci ceva distractiv cu mine?
Grozav. Bine, hai să mergem.
R-Life, găseşte-mi un mall.
- Vreţi să mergem cu rolele mai târziu? - I-I-Ivan!
Ce vrei, T-T-Turner?
Ascultă, go-golanule!
Orice începi tu,
eu-eu pot te-termina!
Eram la vestiar şi a fugit şi era o linişte apăsătoare. Nu ştiam ce să spun.
Deci, vii la petrecerea mea?
Bună. Nu cred că pot.
- Trebuie să plec. Pe diseară, sper. - Te rog, nu pleca.
Te place atât de mult.
Tony, faci un 900 azi? Sau o să ne arăţi ceva care o să ne lase muţi?
- Ceva ce n-am mai văzut? - Nu ştiu. Poate o să încerc un 900.
Şi-o să-ţi fac un tatuaj pe parcurs.
- Haide! Am întârziat! - Dar trebuie să fac pipi!
N-am cântec pentru asta.
Scuze.
Vorbeşte un pic despre seara aia când ai făcut un 900.
N-a fost ceva plănuit. Devenisem foarte bun...
Vreau pipi!
Cum e iar în Atlanta?
Sunt aici. Scuze că am întârziat. Probleme cu motocicleta.
Sunt Artie Decker Turbatul! Care-i treaba, frate?
- Eşti Artie Decker? - La datorie.
- Concurăm pentru acelaşi post? - Sper că nu.
- Stai, nu ştii cine e ăsta? - Ba sigur că da.
- E Tony Hawk, băi! - Da, Tony Hawkbăi. Salut!
- Bine. Cine-i puştiul? - Impresarul meu.
Prea multe lifting-uri faciale. Dacă-şi mai face vreunul, se întoarce în timp.
Mă duc să-mi fac turele.
Cum facem?
Uite aşa.
Skateboarderii exersează şi tu improvizezi ca la eveniment.
Pe loc?
- Exact. - Bine, super.
- N-ai voie cu copii aici. - Nu, nu, e cu mine. E în regulă.
O să mergem acolo. Vă promit, totul va fi bine.
- Stai aici. Bine? - Eu şi Carl vrem pipi!
Lasă-mă un minut şi-ţi promit că poţi să faci cât pipi vrei.
- Dar chiar... - Pârţy a vorbit.
- Eşti gata? - Da, da, vin.
- Bine. - Start! Hai!
Bună la toată lumea! E o zi frumoasă şi mersi că aţi venit.
- Uitaţi unul... - Stop!
- Ce? - A terminat.
Bine.
Mai dă-mi o şansă. Mă încălzesc. Până şi Sinatra îşi dregea vocea.
Bine, tataie, ţine pasul. Eşti gata? Trei, doi...
Începe şi e epic.
Aşteptăm să vedem o săritură 540 pe călcâi,
o rotire 990 cu o apucare-la-piept.
Apucare-la-piept. Vărul meu a fost arestat că a apucat un piept în metrou.
Tony a început de foarte tânăr. A ieşit din maică-sa pe skateboard.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
Cum exersezi astea înainte să devii foarte bun?
Îţi spui: "O să fac asta. Să aducă cineva un spălător?"
- Stai, e un copil pe semi-rampă? - Barker!
Barker!
Barker, ce faci?
- Ţi-am spus că vreau pipi. - Tot ăla iese din tine?
- S-a adunat. - De când, de la naştere?
Ce-ai făcut acolo a fost destul de periculos. Ştii asta?
Carl mi-a spus s-o fac.
Nu cred că e un prieten foarte bun.
Pentru un cangur, îi plac senzaţiile tari.
Şi cred că e timpul să-i spui tu lui Carl ce să facă.
Încă ceva.
Trebuia să...
...am grijă de tine azi şi nu am făcut treabă bună.
Îmi pare rău.
Aşa că Pârţy ar aprecia...
...ca acasă...
...să nu spui nimănui ce s-a întâmplat, bine?
20 de dolari.
S-a făcut.
Hai acasă.
Carl, haide.
- Cum ai putut? - Ce?
- Crezi că nu ştiu? - Îmi vreau cei 20 de dolari înapoi.
- E doar un băieţel! - E bine.
Bine? Uită-te la el.
- Nu la el. La Turner. - Despre ce vorbeşti?
Vorbesc de Turner şi de sfatul genial pe care i l-ai dat.
Hei.
Trebuie să întreb, l-ai lovit şi tu?
- Nu. - De ce nu?
- Pe-pentru că eu l-am lovit pri-primul. - Şi el...
A început să ţipe şi cineva l-a ajutat să se bată cu mine.
Doi contra unu? Cât de mare era celă...
Era surioara lui. Ea a făcut asta.
Turner, asta e numai vina mea.
Când am spus să-ţi iei apărarea, n-am spus să-l loveşti.
Bine, ascultă.
O, Doamne. Cu cât sunt mai bătrân, cu atât e podeaua mai jos.
Turner, pot să-ţi spun ceva?
Doar între noi. Nu mai ştie nimeni.
Ca între băieţi.
Când eram de vârsta ta, eram foarte timid pentru că eram scund.
Nu vorbeam cu nimeni.
Şi stima de sine...
Ştii tu, părerea pe care o am despre mine, era foarte proastă.
Te simţi vreodată aşa?
Da? Ei, ştii ce? N-ar trebui. Pentru că eşti un copil grozav.
Bine, vreau să asculţi ceva.
Casă, vreau să pun ceva.
Bine.
Prima oară când am auzit ăsta, am ştiut că mi-am găsit vocea.
Am ştiut că trebuie să devin comentator de baseball.
Şi când am ştiut asta, n-a mai contat cine ce credea sau spunea despre mine.
- Lo-lovitura celebră în toată lu-lumea? - Exact. Lovitura celebră în toată lumea.
Hai să-ţi spun.
E 1951. Cu mult timp în urmă.
Două echipe, Dodgers din Brooklyn şi Giants din New York.
Şi se urau.
- Ca Luke S-Skywalker şi D-Darth Vader. - Mai rău.
Sezonul de baseball se termina şi era egalitate.
Un meci avea să decidă cine ajungea în Campionatul Mondial contra Yankees.
Cel mai mare meci din istoria New York-ului.
În repriza 9, două eliminări, Giants pierdeau cu 4 la 2
şi un jucător pe nume Bobby Thompson a trecut la bătaie.
Bobby Thompson la bătaie.
A avut două din trei, o simplă şi o dublă, şi Billy Cox...
Închide ochii. Închide-i, hai.
Închide ochii şi ai să vezi.
Bobby loveşte cu .292.
Lockman n-are un avantaj prea mare,
dar va alerga ca gândul, dacă Thompson nimereşte.
Branca aruncă.
Pasă lungă! O să fie, cred...
Giants câştigă steagul!
Bobby Thompson loveşte mingea până în tribunele din stânga!
Giants câştigă steagul
şi e nebunie, e nebunie!
Şi înscrie!
Nu pot să cred!
Giants au câştigat cu un scor de 5 la 4,
îl ridică pe Bobby Thompson pe braţe şi-l scot de pe teren!
Aşa s-a născut visul meu. Visul mare era să comentez meciurile cu Giants.
Ş-şi ai făcut-o?
Nu. Dar...
Încă ai mai putea?
Nu se ştie niciodată.
Mi-l mai spui o dată?
Sigur.
Bobby Thompson la bătaie.
A avut două din trei, o simplă şi o dublă, şi Billy Cox...
Scumpo, o să jucăm un joc. Vii şi tu?
- Nu pot, bunico. - De ce?
Dacă nu mă descurc bine mâine, nu intru la Simfonia de Tineret din Atlanta,
după aia la Juilliard, care oferă un curs cu Sarah Chang
a căror elevi intră sigur la Filarmonica din Berlin,
orchestra în care vreau să cânt.
- Scumpo... - Da.
- Berlin nu pleacă nicăieri. - Nici eu, dacă nu exersez.
Bine, o să le spun băieţilor. Dar eşti sigură?
Da.
Bine.
- Dlor, jocul se numeşte "Loveşte cutia". - O să reciclezi aia?
- E mi-mizerie aici. - Şi bate vântul!
Ştiu. Se numeşte "afară".
Vine?
Păcat.
Bine, băieţi, scopul jocului e să loviţi cutia fără să fiţi atinşi!
Bun, începem!
Haideţi!
Loviţi... Haideţi.
S-Sună plictisitor.
Plictisitor?!
Zău?
- Cine vrea să-l bată pe bătrânul Artie? - Sigur.
Şi să-l vadă încasând-o!
Şi să dea în cutie aşa de tare, încât să intre pe-o ureche şi să iasă pe cealaltă!
Eu! Eu!
Eu!
- În urechea mea? - La o parte, Pârţy!
Aici!
- Ce şut! - Turner, e a mea!
- Eu, eu! - Păzea, sunt Super Artie!
Ai grijă, ai grijă!
- Pasează-mi cutia! - Aici.
Pârţy!
Ei bine!
Bine. Să înceapă jocurile!
Haideţi!
- Eşti bine? - Da.
Ar trebui să-l vezi pe celălalt!
- Ţi-am mai adus gheaţă! - Mulţumesc, scumpo.
Ar trebui să se oprească în curând. Ar trebui să mă apuc de cină.
- Bunico... - Da, draga mea?
Ştiu că audiţia e mâine, dar am exersat toată ziua.
Ai spus că ar trebui să mă relaxez cu o seară înainte şi e o petrecere diseară.
E prima la care sunt invitată de când ne-am mutat.
Dacă m-aş duce o jumătate de oră şi m-aş întoarce să mă odihnesc bine?
Ce fel de petrecere?
O petrecere pentru un băiat.
Mă cam place.
Te machiez eu!
- Aş vrea să putem rămâne. - Da, ar trebui să facem asta cam...
Da, cam...
- Săptămânal? - Da.
Copilul implicat n-a fost rănit. Uitaţi-vă şi ascultaţi asta.
A fost înspăimântător, urma să fac un 900
când am văzut un puşti uşurându-se.
Am intrat în urina lui şi am derapat, iar acum e pe YouTube.
E accesat mai mult decât Charlie Unicornul.
Şi când am întrebat ce făcea, ştiţi ce-a spus?
"Îl urmăream pe Carl, cangurul meu."
E un mititel tulburat.
Asta e de la antrenamentul lui Tony Hawk de dimineaţă, de la X Games.
Şi se pune întrebarea:
ce fel de părinte şi-ar lăsa copilul să se aventureze pe o semi-rampă?
Cele mai cântate melodii ale lui Alice Nr 1: "Cartea dragostei"
Hei!
Ce zici de apropierea asta? I-am învăţat să se radă.
Da. Arătaţi-i picioarele, băieţi.
Grozav!
Şi ştiţi ce? Am comandat mâncare chinezească... Asiatică adică, la cină.
Tăiţei!
Duceţi-vă sus şi schimbaţi-vă. Când coborâţi, facem skandenberg cu bunica.
- Cum de-am avut doar unul? - Nu e prea târziu.
E foarte târziu. Vino să-ţi arăt ceva.
- Ce? - Uită-te la asta.
- E piesa lui Alice. - Da.
- Avea 3-4 ani. Cum şi-a amintit? - Nu ştiu, dar e prima pe lista ei.
Trebuie să i-o fi cântat de o mie de ori în maşină.
- Ştii că vrei. - Nu vreau s-o cânt.
O, mă întreb, mă întreb Cine oare, cine oare
Cine a scris cartea dragostei?
Spune-mi, spune-mi Cine a scris cartea dragostei?
Răspunsul de l-aş afla De sus să fi fost cineva?
O, mă întreb, mă întreb Cine oare, cine oare
Cine a scris cartea dragostei?
Ce-i asta?
Capitolul 1 spune că o iubeşti Din tot sufletul o doreşti
În capitolul doi îi transmiţi Că în veci nu veţi fi despărţiţi
În capitolul 3 vă amintiţi Cum era să fiţi îndrăgostiţi
În capitolul 4 vă despărţiţi Dar îi mai daţi o şansă să reuşiţi
O, mă întreb, mă întreb Cine oare, cine oare?
Cine a scris cartea dragostei?
Mă întreb cine...
Da.
Cine a scris cartea dragostei?
Mulţumim.
Bunico!
Suntem jos.
O, Doamne...
O, Harper. E grozav.
Stai, aparatul.
Bine.
Scumpo, arăţi grozav!
Mulţumesc.
Eşti atât de frumoasă. Artie, ce zici de nepoata ta acum?
- N-arată ca mama ei? - Exact ca mama ei.
Nu mai plouă.
Carl spune să ieşim iar la joacă!
- Nu, Barker, e prea mult noroi. - Dar vrea el.
Barker, mai ştii ce-am vorbit?
Tu eşti şeful lui Carl. Tu îi spui lui ce să facă.
Nu putem ieşi acum, Carl.
Nu, Carl!
- Opreşte-te! - Ce e?
A fugit. A spus că nu se mai întoarce.
O să se întoarcă. Trebuie să-şi ia scrisorile.
- Da, scrisorile. - Logic.
- Barker! - Carl!
Artie, prinde-l.
Barker a plecat nesupravegheat de un adult.
Carl, nu pleca!
- Barker! - La revedere, Artie Decker.
Barker!
- Câte infarcturi poţi să-mi dai? - O, nu, nu, nu!
- Barker, eşti bine? - E bine.
- Ce, eşti rănit? - Uite, nu vezi?
A murit. L-a călcat maşina! Carl e mort!
Ce? Nu! L-am omorât pe Carl?
- Scumpule, e bine, e doar ameţit. - Da, da. Carl, eşti bine, nu?
Da, sunt bine, amice. Sunt bine!
- Ăsta n-a fost Carl, ci tu! - Taci!
Nu, nu e bine!
E mort! E făcut zob pe stradă.
Capul e aici şi corpul, acolo!
E vina ta! Tu m-ai făcut să mă cert cu el!
Dăm în super-bizar.
Îl iubesc pe Carl! Am pus extra răvaşe la pachet pentru el!
Scuză-mă, cum se spune în chineză la "nevrotic"?
Alo!
- Am auzit alarma. E toată lumea bine? - Da.
Nu, e mort! Maşina l-a omorât!
A ieşit de nicăieri!
- Dle ofiţer, îţi pierzi vremea. - Ce s-a întâmplat? De ce e poliţia aici?
De ce merge alarma?
- Bună! - Mami!
- A fost o spargere? - Nu e nimic grav. Ce cauţi acasă?
L-am omorât pe Carl!
- Ce? - L-ai omorât pe Carl? Cum?
Cine e Carl? Membru de familie?
- Da! - Nu!
- E un cangur! - Un ce?
Turner, ochiul!
Asta cum s-a întâmplat? Artie a făcut-o?
Nu, nu, nu. Sora lui Ivan. Eu am făcut asta.
- Ai dat în mama? - A fost un accident!
Dnă, aţi vrea să faceţi plângere?
- Nu! - Ne jucam un joc.
- E rochia aia. - E machiată?
- Nu mârâi la noi. - De necrezut!
Plecăm şi are 12 ani. Venim acasă şi are 16.
Băieţi, intraţi în casă. Turner, opreşte alarma, te rog.
Trebuia să veniţi abia mâine.
Eram curioşi de ce Barker era să fie omorât azi dimineaţă la X Games!
Pregăteşte-ţi paralizantul.
Nu, Barker s-a dus la joacă de dimineaţă cu Artie.
Zău?
Am avut o încurcătură şi a trebuit să-l iau cu mine la o treabă.
- Ce treabă ai avut la X Games? - Da, Artie, ce treabă?
Nu uităm cel mai important lucru aici?
- Ce treabă? - Moartea unui cangur imaginar.
- E imaginar? - Da!
Dvs puteţi pleca.
Îmi explică cineva ce s-a întâmplat cu Carl?
Ne jucam "Loveşte cutia" şi a început să plouă, aşa că am intrat toţi.
O ajutam pe Harper să se îmbrace pentru petrecere.
- Petrecere? Dai o petrecere? - Nu, tată, mă duc la o petrecere.
- La un băiat care o place. - Un băiat? Ce băiat?
În seara de dinaintea audiţiei? Glumeşti?
- Eu i-am spus că se poate duce. - E ridicol. Nici pomeneală!
Poate e ridicol pentru mine să exersez întruna la vioară,
să nu fac nimic altceva şi să dau mâine o audiţie pentru o şcoală
unde n-o să fac nimic altceva tot restul vieţii.
Îşi foloseşte cuvintele.
Harper, nu te pot lăsa să iei un talent,
un dar pentru care ai dedicat atâta timp şi efort
şi să-i dai cu piciorul dintr-un moft.
Te urăsc şi aş vrea ca oricine altcineva să fie mama mea!
Poate nu cuvintele astea.
Mersi, mamă şi tată. N-aş fi trecut de săptămâna asta fără voi.
Eu zic să mergem la aeroport chiar acum. Nici nu ne mai luăm hainele. O tulim.
Te-am urmat 35 de ani, Artie.
Am fost oriunde ai avut tu nevoie.
Fără să mă plâng.
Adică un pic.
Dar săptămâna asta...
Săptămâna asta trebuia să fim noi cu nepoţii.
Nu tu.
A trebuit să mergi la audiţia aia?
Nu e unul din momentele mele bune.
Timp de o oră minunată...
...n-am fost "ceilalţi" bunici.
Aici erai.
Eşti bine?
Am avut şi zile mai bune ca mamă.
Ştii, poate n-ar fi fost îngrozitor s-o laşi la petrecerea aia.
Ştiu.
Dar am picat în tot circul ăla şi m-am speriat.
Nu pot să cred că părinţii mei l-au omorât pe Carl.
Mă gândeam la asta.
Ştii, nu ei l-au omorât pe Carl, numai Barker putea face asta.
Şi a fost nevoie ca noi să nu fim aici ca să o facă.
Ce vrei să spui?
Poate l-am cocoloşit prea mult.
Poate avea nevoie de puţină dragoste dură ca să se despartă de prietenul imaginar.
Dar, Phil, asta înseamnă că tata ar avea dreptate.
Da. Aşa ceva nu se poate.
Harper?
- M-aş putea întoarce. - Nu, nu, nu, e în regulă.
Mă duc să văd ce face Barker.
Mersi, Phil.
Îmi pare rău.
Pentru ce?
- Spune-mi, tată. - Pentru săptămâna asta.
Pentru că era să-i fac rău lui Barker azi. Mă simt îngrozitor din cauza asta.
Ce căutai acolo?
Am fost la o audiţie.
Grizzlies m-au concediat.
Ce?
- De ce nu ne-ai spus? - Pentru că e umilitor.
De ce ar face asta? Eşti atât de bun la slujba aia.
Poate nu destul de bun.
Alice, mama ta chiar spera
ca şederea asta s-o ajute să se apropie de nepoţii ei.
Şi ea şi Harper au legat o relaţie care e grozavă
şi nu vreau să se sfârşească doar pentru că eu am dat-o eu în bară.
Şi tu?
- Tu nu vrei o relaţie cu nepoţii tăi? - Ba bineînţeles că da.
Adică...
Cu o oră înainte să veniţi acasă, a fost foarte bine.
Doar că uneori...
...nu mă simt...
Cum?
...binevenit aici.
Ce s-a întâmplat cu noi, tată?
Câţi ani aveai când s-a născut Harper?
- 26. - Ştiai ce faci?
Nu.
Eu aveam 23 când te-ai născut tu.
Şi eram îngrozit pentru că ai venit pe lume fără instrucţiuni.
Şi credeam că mă descurc bine.
Spre deosebire de tata, eu nu-ţi spuneam întruna
ce pierdere de vreme enervantă eşti şi, crede-mă, asta cade.
Şi credeam că ne simţim bine.
Eu cu fata de la meteo
şi cea mai drăguţă fetiţă pe care am văzut-o, călătorind prin lume.
Dar după câţiva ani fiica ta pleacă la colegiu
şi nu mai vine acasă de Ziua Recunoştinţei sau de Crăciun.
Sau verile.
Sau niciodată.
Şi încolţeşte o idee vagă
că poate în toţi acei ani nu s-a simţit chiar atât de bine
şi poate crede că nu te-ai descurcat foarte bine.
Şi asta doare, nu?
Da.
Deci, fetiţo, trebuie să-ţi fac trei complimente.
- Nu, tată. - Te rog.
E în regulă.
Harper, Turner, Barker.
Sunt copii grozavi şi tu eşti o mamă foarte bună.
Da.
Mă scald în lumina afecţiunii copiilor mei.
Harper n-a vorbit serios. Are 12 ani.
Pregăteşte-te. O să fie şi mai rău.
Doar să n-o laşi să-ţi întoarcă spatele.
Pentru că asta o să-ţi frângă inima.
Harper?
Nu.
Barker are o cerere specială pentru mâine, înainte de audiţie.
Şi ne implică pe toţi.
Carl, lucrurile tale preferate erau laptele şi crenvurştii de tofu.
Acum poţi să le ai pe amândouă pentru totdeauna.
Bunico, mersi că ai decorat cutia.
Scumpule, a fost plăcerea mea.
Carl...
Poate Artie spune ceva frumos pentru Carl?
Eu?
Cum...
Îmi pare rău, Carl.
A murit atât de tânăr.
Cum îţi iei rămas bun de la cineva pe care nu l-ai putut saluta niciodată?
E greu.
Nu l-am văzut pe Carl foarte des, ca, de altfel, nimeni.
În afară de Barker,
ceea ce l-a făcut atât de special.
Carl nu era doar prietenul lui Barker, făcea parte din el.
Şi asta l-a făcut parte din noi toţi.
Carl, o să fii mereu în inima noastră.
Ţopăie în continuare, prietene.
Bine.
Alice, du-o pe Harper în culise. Noi o să ocupăm nişte locuri.
Barker, Turner, haideţi cu noi.
- Noroc! - Dă-i gata.
Mersi.
Baftă!
Pa, tată.
Nu aplauda. E femeia aia!
Bună seara.
Bun venit, prieteni şi distinşi juraţi
la Centrul Artelor Spectacolului.
Sunt dr. Schveer.
Avem 14 muzicieni uimitor de talentaţi,
care concurează toţi pentru un loc la acest conservator de prestigiu.
Fără să mai amânăm, vi-l prezint pe Chet Halloran la saxofon.
Da! Hai, Chet!
Stai un pic, scumpo.
Ştii, când aveai doar 5 ani,
te-am dus la şcoala aia mică de muzică pentru prima dată.
Şi toţi ceilalţi copii băteau în instrumente.
Un copil a încercat să cânte la alt copil.
Însă tu, chiar din prima zi, ai cântat.
Şi nu doar atât,
aveai o expresie de mare împlinire pe chip.
Şi i-am spus tatălui tău: "Orice-ar fi,"
"orice-am avea de făcut, vreau să văd expresia aia pe faţa ei."
În ultima vreme, n-o văd.
Chiar nu vrei să schimbi din nou şcolile?
Bine.
Ce-ar fi să nu mergem la audiţie?
Chiar?
Da, e în regulă.
Mamă, n-am vorbit serios.
Puiule...
N-aş vrea să fie nimeni altcineva mama mea.
Şi te iubesc.
Asta e bine, pentru că eşti singura mea fiică.
Şi ştii, nu prea înţeleg băieţii.
Ştiu. Nu-s ciudaţi?
Da, da!
Bună, puiule.
Vă informăm cu regret că avem o mică schimbare în program.
Harper Simmons şi-a pierdut locul
şi viitorul.
Cum următorul interpret se încălzeşte, va trebui să luăm o pauză de 10 minute.
- Hei, ce se întâmplă? - N-o să dea audiţia.
- Nu eşti dezamăgit de mine, nu? - Nu, nu, nu. Asta nu e o posibilitate.
E numai vina mea? Este, nu? Am bătut 5.000 km ca să distrug viaţa nepoatei mele.
- Nu e vina ta. - Chiar?
- A fost alegerea noastră. - Te iubesc. Fă-mi o poză, Phil.
Treci încoace.
Unde e Turner?
Tu! Puştiule!
Turner!
Bobby Thompson la bătaie.
A avut două din trei, o simplă şi o dublă,
şi Billy Cox joacă lângă a treia bază.
O eliminare, ultima repriză. Branca aruncă.
Bobby Thompson loveşte spre colţul interior.
Bobby loveşte cu .292. A avut o simplă şi o dublă
şi trimite mingea lung spre centru pentru primul sprint al echipei Giants.
Lockman n-are un avantaj prea mare,
dar va alerga ca gândul dacă Thompson nimereşte.
Branca aruncă.
Pasă lungă! O să fie, cred...
Giants câştigă steagul! Giants câştigă steagul!
Giants câştigă steagul
şi e nebunie!
E nebunie!
Şi înscrie!
Nu pot să cred! Nu pot să cred!
Nu pot să cred!
Bobby Thompson loveşte mingea până în tribunele din stânga
şi mulţimea e în extaz!
Giants au câştigat cu un scor de 5 la 4,
îl ridică pe Bobby Thompson pe braţe şi-l scot de pe teren!
Da! Da!
Am văzut. Am văzut, Artie.
Spune-mi "bunicule".
Băiatul meu mare. Cum Dumnezeu...?
Bunicu' m-a învăţat.
Tatăl tău s-a înşelat.
Şi al tău.
Al...
Cât de stânjenit ai fi, dacă te-aş săruta acum?
- Foarte, cred. - Cum ajungem acasă.
Bine, abia aştept.
Dr. Schveer, te evit.
Eşti evitată.
Prieteni, mi-a luat peste 35 de ani ca să spun cuvintele astea,
e ziua deschiderii pentru Giants şi stadionul e plin.
Giants sunt pe teren. Charlie Nazic, cu .290 la bătaie, se aşează la bază.
Da, Art. Hai să vedem dacă Naz îşi poate scoate echipa din încurcătură.
Bine, Turner, uite acţiunea. Naz loveşte! Nimereşte din plin!
Trimitere lungă la Barker Simmons. Îi trece pe sub picioare.
Walters o prinde. Nu, o scapă.
Lui Sherman îi cade mănuşa. Nu, s-a oprit să se scobească în nas.
Douglas s-a aşezat să se descalţe pentru că mama lui mi-a spus înainte de meci:
"Uneori e pe altă lume."
Sherman încă lucrează la nas. Doamne, trebuie să fie baban!
Fii sigur!
Naz trece de a doua bază, spre a treia! Sherman scoate mucul!
Nu pot să cred! Nu pot să cred!
Ceilalţi jucători vin să-l examineze. Se vede de aici!
S-ar putea poza din aer!
Sunt sigur că o să fie felii de portocală la vestiare şi câteva şerveţele.
Între timp, Naz înscrie. Şi încă un sprint până la bază!
Giants conduc încă, cu 34 la 27.
- Ce primă repriză! - Mie-mi spui?
Sper ca a doua să fie mai scurtă pentru că bunicul are nevoie la baie.
Hai, Barker!
Următorul la bătaie se apropie de bază. E numărul 3, Barker Simmons.
Da, Barker!
Un tânăr cu o forţă incredibilă. 1,03 m şi 20 kg.
O aruncă mijlocaşului. O, şi trece! Barker fuge spre prima bază.
Nu, face la dreapta! Face la dreapta.
- Barker, întoarce-te! - A luat-o greşit.
- Ce faci aici? - Am vrut să vă salut.
Vroia să ne salute. Ei, nu cred că am auzit vreodată...
Întoarceţi-vă. Fă-ne o poză.
Bine, o poză.
Trebuie să vă spun prieteni, asta e o zi din aia...
25 de grade, stadionul plin cu cei 56 de fani, miros de floricele, hot-dogi,
părinţi zgomotoşi şi copii care ţipă.
Dar am să vă spun ceva, n-aş fi niciunde altundeva.
Şi cum mi-a spus nepotul meu, Barker, de dimineaţă:
"Îţi put picioarele a brânză."
Arte Decker, vocea micuţilor Giants, vă spune: "Ne vedem la următorul meci!"
Şi stingerea, Alice!
RETAIL SUBTITLE Driv3r
PĂRINŢI VS BUNICI
Atlanta GA - 2011
Andy? Andy, nu e hârtie.
Are cineva să-mi schimbe 5 dolari în hârtii de unu?
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Best watched using Open Subtitles MKV Player