Totul e atât de ciudat...
Nu-mi amintesc decât că nu eram fericită...
Nu-i aşa?
- Scarlet... - Îmi tot spui aşa.
sună de parcă e altă persoană.
Nu-ţi poţi aminti nimic?
Există ceva...
Seamănă mai mult cu un vis decât cu ceva real.
Merg pe un coridor...
e întuneric...
şi atâta tăcere că-mi aud ecoul paşilor.
Coridorul e foarte lung, pare fără sfârşit.
Tot timpul am sentimentul că la capătul coridorului...
voi găsi ceva.
La ănceput e înfricoşător...
dar dacă pot face faţă... s-ar putea să fie ceva minunat.
- Nu-mi amintesc ce visez. - Ăla e prim-planul meu.
Poate i l-a dat ei.
I-a dat ei afurisitul ăla de prim-plan.
S-a întâmplat ceva?
Credeam că am apăsta pe butonul de apel.
Ştii unde te afli?
Da... Într-un afurisit de spital.
- Eram aici şi ieri, nu? - Eşti aici de ceva vreme.
Îmi amorţiseră picioarele...
Voiam să mă ridic.
Ştii cine eşti?
Ea e femeia cu amnezie.
Nu eu.
Ajută-mă să mă ridic, bine?
Ai fost operată ieri.
Ţi-am pus tije la coloană. Îţi aminteşti?
O să-l sun pe dr. Miles. O să-ţi dea ceva să te linişteşti.
Nu, nu am nevoie să mă liniştesc. Vreau să mă ajuţi să mă ridic.
Mi-aţi făcut ceva, nu-i aşa?
Mi-aţi făcut o injecţie şi mi-au amorţit picioarele.
- Îl sun pe dr. Miles. - Nu!
Dă-mi naibii un răspuns direct! Ce mi-aţi făcut?
Cred că e pe palier.
Îl aduc pe dr. Miles. O să-ţi dea ceva să te linişteşti.
Nu! Ce s-a întâmplat cu picioarele mele?
Uneori e greu să-ţi aminteşti, din cauza medicamentelor.
Ce caut aici?
Ce nu e în regulă cu mine?
Scarlet, îmi pare bine că ieşi din spital.
- Cum te simţi? - Bine, dr. Buckner.
Încearcă să-ţi păstrezi poziţia fără să foloseşti prea mult braţele.
Acum întoarce capul spre stânga. Foarte încet.
Sunt chiar aici. Nu te las să te ineci.
Ştiam eu că e o chestie la mijloc.
Uită-te la Carlos. Deja face 10 reprize cu greutăţi pe umeri.
Carlos e un monstru nenorocit. locul lui Carlos e la circ.
Eşti un candidat la reabilitare la fel de bun ca şi el.
Bine. Mă duci înapoi în cameră acum?
- Nu. - Mă dor umerii.
O să mă obligi să stau aici?
Du-te înapoi în cameră dacă vrei. Ştii drumul.
Dacă ai avea suficientă forţă în partea de sus a corpului, n-ai avea probleme.
Lua-te-ar naiba!
Lua-te-ar naiba şi pe tine, Carlos!
- Tu cine eşti? - Sunt dr. Kline.
- Doctor de smintiţi! - Sunt psiholog.
- Ai vocea care trebuie. - Chiar?
Am fost sub supraveghere şapte ani.
Înţeleg. O să-ţi pun nişte întrebări despre tine.
O să mă ajuţi să merg?
Nu, May-Alice.
O să mă ajuţi să fac pipi fără să înfig nişte plastic în mine?
Nu sunt urolog.
Atunci, du-te şi vinde gogoşi în altă parte.
Bine, vreau să vă ridicaţi în coate.
Aşa... Nu mişcaţi prea mult din cap.
Bine, acum împingeţi-vă corpul unde sunt coatele, sub umeri.
Aşa faceţi o pârghie.
Foarte bine, Chuck.
Acum, vreau să vă rostogoliţi spre stânga...
Încet, foarte încet, sub control.
Bine, acum reveniţi la poziţia întins pe spate. Folosiţi inerţia.
Nu vă întindeţi.
Din coate, întindem braţele, păstrând echilibrul
şi ajungem în poziţia şezând.
Minunat!
Bine, acum ne întindem în faţă, cu picioarele încrucişate...
Vreau doar să ies din tabăra asta de instrucţie.
Zici că e o frăţie aici. Toate mişcările astea de membri de gaşcă...
accidente de motocicletă, de deltaplan...
Vreau acasă.
Nu, acasă-acasă. Acolo.
Eşti administratorul afcerii mele şi trebuie să ştii toate chestiile astea.
Fă o înţelegere cu firma de asigurări sociale...
şi scoate-mă de aici.
- Scarlet... - Am citit totul despre tragedia ta.
- Am fost extrem de şocaţi. - Eşti una din preferatele noastre.
Vrei să semnezi asta?
Mulţumesc foarte mult.
Vei avea o revenire spectaculoasă. Sunt sigură.
PEŞTELE PASIUNII
Rămâi acolo cât poţi de mult.
Numai atâta poţi?
Nu am forţă în partea superioară a corpului.
O să te ajutăm să ai.
- Accident de maşină. - Un taxi nenorocit.
Coboram din unul, iar altul a venit şi l-a lovit lateral.
M-a lovit, a smuls uşa. Kamikaze nenorocit.
Nu mă lăsa să-ţi împing mina în jos.
Mă duceam să mă epilez.
New York City...
- Se spune că eşti un fel de actriţă. - Un fel de.
- Apăream în programele de zi - De zi?
Telenovele.
Unii dintre pacienţii mei se uită la ele.
Da, primeam mereu o grămadă de scrisori de la invalizi.
Ce te aduce în Louisiana?
Am auzit că eşti un terapeut strălucit.
Poate că nu e New York City, dar ne descurcăm.
Poţi să te epilezi şi aici, dacă vrei.
Am o casă aici.
O casă de vacanţă?
Nu, aici am copilărit. Parohia Jeff Davis.
N-aş fi crezut.
Am cheltuit o avere ca să nu mai am accent.
Bine, există două feluri de terapie pe care o să le aplic cu tine.
Unu, o să-ţi fortific muşchii asupra cărora mai aic control...
Să-ţi ţii spatele drept şi să-ţi creşti aria de mişcare.
A doua e să creştem circulaţia şi tonusul...
în zonele pe care nu le poţi controla.
Nu sunt genul de olimpic în scaun cu rotile.
May-Alice, ai o leziune completă de coloană T-10
Toate senzaţiile şi mişcările pierdute sunt irecuperabile.
Dar restul corpului tău, restul vieţii tale rămân la dispoziţia ta.
Sigur, dnă antrenor.
Nu ştiu cum erai înainte de accident.
Adică personalitatea mea pre-morbidă?
Ai citit literatura de specialitate.
Ai un cadru în casa aia?
Administratorul a cumpărat tot ce era în catalog.
Trebuie să-l foloseşti. Vreau să stai în picioare opt ore pe zi.
- Sigur! - Dacă vei fi pacienta mea...
Uite ce-i, cunosc reprezentaţia, nu mă păcăleşti.
Nu vreau să vii la mine acasă. Nu-ţi vreau discursurile.
Şedinţa asta e ceva...
pus la cale de administratorul meu şi de compania de asigurări.
O să-l cunosc pe tipul ăsta? Pe administratorul ăsta de afaceri?
Nu mai am afaceri.
- Nu există rampă. - Nu.
Casa nu a fost pregătită.
M-am gândit că o să ne descurcăm.
O casă veche.
Nu e atât de veche.
Casele vechi sunt murdare.
L-am pus pe administratorul meu să sune ca să se facă curat.
Ar trebui şi o rampă.
- Doare. - Trebuie să fii curată.
Sunt destul de curată. Doare.
Crezi că asta e durere?
Acasă fac o sută de avorturi...
Olegale, fără anestezie...
Aia e durere.
Acum mănânci!
Ce e asta mai exact?
Caşa, are multe fibre.
E bună la scaun.
Da, chiar pare a avea ceva comun cu asta.
Asta ar fi tot.
- A fost o eroare de computer. - Eroare de computer?
Nu ar trebui să verifice cineva doza, înainte de eliberarea reţetei?
Ştii câţi pacienţi pe zi tratăm aici?
Nu-mi pasă câţi! Singura de care-mi pasă e Scarlet.
Un pic de curăţenie?
E important să avem pereţii curaţi.
O să urc pe ei în curând.
Auzi asta?
E trei dimineaţa!
- O să dau mai încet. - E noapte.
Trebuie să dormi.
Am tot restul vieţii să dorm.
Mănâncă!
Nu mi-e foame.
E un mic dejun bun. Mănâncă.
Nu mi-e foame. Nici măcar nu sunt trează.
Nu mănânci, nu ai voie la televizor.
Nu ai jucat în "llsa, bestia din Gulag"?
Mănâncă!
Sun la agenţie.
Mâine o să trimită pe altcineva.
Înainte să-L găsesc...
Înainte de El, eram foarte deprimată.
Încercam să ţin regim...
mă înfometam, vomitam şi toate astea.
Dar în clipa în care renunţam la dietă, mă îngrăşam la loc şi ceva în plus.
Şi mă simţeam aşa de inutilă...
şi, ştiu...
- Îndesată? - Da, îndesată!
Pe urmă l-am găsit pe El şi parcă mi s-a activat ceva în cap.
Faptul că te iubeşte fie că eşti...
îndesat, slab, scund sau înalt...
sau foarte deştept sau cam prost...
sau sănătos sau atletic ori...
Invalid?
Cu deficienţe fizice, ştii, şi...
- Îmi pare rău. - Urăşti slujba asta?
Nu e asta, adică o urăsc slujba asta.
Dar nu asta e aşa de îngrozitor.
Ai probleme cu iubitul tău?
Da...
N-ar trebui să laşi ca un prostănac să te întristeze în halul ăsta.
Nu e un prostănac.
Nici măcar nu e american.
Cum îl cheamă? Derek?
Nu.
- Jean-Claude? - Nu.
Paulo?
Da...
Îl ştii pe Blake ăla?
E alt serial.
O urăsc. Cum e cu Lucinda?
Lucinda?
Lucinda din poveste. N-o ştii?
E alt serial.
Raven? Dominique?
- E alt serial. - E la aceiaşi televiziune totuşi.
Ea vine imediat după tine.
Nu e ca şi cum există o cameră unde ne depozitează între emisiuni.
Dar Erica aia?
Morgan City, care e cea mai neagră gaură de iad din câte ştiu?
Am fost ţintuită acolo cam două sau trei săptămâni...
Până l-am cunoscut pe tipul ăsta, Blackout, un motociclist.
Îţi plac motocicletele?
Blackout primea nişte compensaţii de la guvern
fiindcă luase un medicament experimental...
când era în armată, şi ceva n-a mers bine.
Ai idee cum e să te culci cu cineva care are...
un cuţit de 15 cm. legat de coapsă?
Dar ştii, era un tip în regulă...
cât timp îşi lua tratamentul.
Dacă sărea peste o doză sau două, era prea mult...
În plus, trebuie să se întoarcă la spital să-şi înlocuiască...
placa de oţel pe care o avea în cap.
Atunci am întâlnit un chitarist.
De heavy metal, ştii?
Cu ăsta e şi mai şi.
Ştiu un tip care s-a electrocutat când lucra pe scenă.
Mi-a zis că vede exact aceleş tip de fulgere când cântă la Dwaine. (tip de chitară)
- Te-ai electrocutat vreodată? - Nu.
Sunt Chantelle.
Nu credeam că vor mai trimite pe cineva.
De cât timp eşti singură?
Am scăpat telecomanda.
Cred că e după canapea.
Chiar ţi-ar trebui o rampă aici.
Micul dejun.
Oh, rahat!
Nu mi-a luat...
Ditropan-ul.
- Am avut un accident. - Te ajut să te speli.
Ascultă, Sharelle...
Chantelle.
Dacă ai vreo problemă...
Problemă personală...
Nu vreau să aud despre ea.
Faci asta demult?
Nu.
Tu?
Eşti infirmieră, nu?
Da.
Doar că n-am mai îngrijit pe cineva până acum.
Adică, să stau la cineva acasă peste noapte.
Ascultă-mă pe mine, Shondelle, e floare la ureche.
Chantelle.
Tot ce nu pot face eu, faci tu pentru mine.
În zilele aste, asta înseamnă aproape totul.
Nu pot merge nicăieri singură, nu mai pot găti,
nu mai pot lucra...
nu pot ieşi fără supozitoare...
nu pot face sex, nu potsimţi ceva...
dacă nu mă apuc serios de sex oral.
Îmi pare rău.
Probabil că eşti creştină înflăcărată şi tocmai am călcat în străchini.
Nu e treaba mea în ce călcaţi, dnă Culhane.
- Chantelle, zici? - Chantelle.
Ce ţi-au zis de mine la agenţie?
Că aveţi o leziune T-10.
Ce altceva?
Că aveţi bani, deci plata e mai bună decât în cazurile de la stat.
Ţi-ai zis că sunt o nesuferită?
Pe roţi.
Hei, mi-ai găsit cordonul ombilical.
Ai vreo metodă de a mă chema dacă ai nevoie de ceva?
Dau volumul la maxim, pur şi simplu.
Uite, n-am nici o idee de ce ţi-a lăsat ultima persoană acolo.
O să fie bine. Noapte bună, dnă Culhane.
Chantelle!
De obicei nu fac pe mine.
Nu-ţi face griji.
Vrei să mai tai aia?
Nu mă descurc cu grapefruit dimineaţa.
Nu mai avem ouă.
Le-am pus pe listă.
Nu mă descurc cu micul dejun deloc.
Mai există o maşină în spate, nu?
- O chestie mare şi maro? - Da.
Ultima infirmieră s-a dus la Lafayette cu ea de două ori. Credeam c-a vândut-o.
Ai nevoie de ceva înainte să plec?
Pot schimba singură canalele.
Să te ajut să mergi la baie, înainte de a pleca?
Mă descărcam cel mai bine din tot grupul meu de recuperare.
Credeam că-mi vor da o medalie.
Baia nu e prea bine amenajată.
Cheile ar trebui să fie în maşină.
Mă întorc cât pot de repede.
- Să nu te omori. - Nici tu.
Domane!
Se vede că nu eşti de pe aici.
Da.
Şi tu eşti. Se vede.
Cineva nu e bine dispus.
Cât ai mers pe jos? Cinci-şase kilometri?
Ce faci pentru cucoana aia la care lucrezi?
Am grijă de ea, cred.
O cucoană albă?
- Da. - Bătrână?
Eşti cumva detectiv?
- Tu eşti infirmieră? - Am fost, aproape.
Probabil salariu e foarte bun, ca o tânără arătoasă...
să trăiască acolo cu o cucoană bătrân, albă şi bolnavă.
Salariul e în regulă.
- Sper să rămâi să şucrezi pe aici. - Uite ce-i...
Dacă încerci să fii fermecător, nu irosi asta cu mine.
A ce miroase?
- A cal, dragă. - Ai băgat un cal acolo?
Am grijă de ei. Eu îi potcovesc.
Îi antrenez pentru stăpânii lor.
Şi mai zici că să lucrezi pentru o albă e greu.
Ăsta e oraşul?
Cea mai mare parte din el.
Unde vrei să te las?
Aici e bine.
Bine.
Vrei să-ţi fac rost de benzină?
Mă descurc, mulţumesc.
- Sugar. - Ce?
Sugar Ledoux. Asta mi-s eu.
Cred că glumeşti!
Numele meu adevărat e Ulysses.
Ca Ulysses din mitologia greacă.
Tatălui meu îi plăceau clasicii.
Pe tine cum te cheamă?
- Chantelle. - Chantelle şi mai cum?
Chantelle care n-are timp de vorbă
cu cowboy iubitori de franceză din Louisiana.
Dansezi, Chantelle?
Nu, nu mai dansez.
Scuzaţi-mă...
- Pot să cumpăr o canistră? - Nu sunt ale mele.
- Nu lucrezi aici? - Nimeni nu lucrează aici.
Bătrânul Abe e propietarul pompelor, dar mai mult bea şi doarme.
Lasă afară cutia să pună oamenii banii în ea. El doarme.
Lasă banii pentru ce iau?
- Nu eşti de pe aici, nu? - Nu.
Şi ai rămas cu maşina făr benzină pe undeva?
Aşteaptă un minut şi te duc eu.
Mai am grămadă de chestii şi la magazinul de băuturi.
Trecem pe acolo şi le luăm.
Rahat!
Puştile cu propan ţin păsările departe de seminţele de orez. Acum e sezonul lor.
Asta aparţine dlui Culhane. Locuia lângă lac.
- Acum e a fiicei lui. - Se aude că e ţintuită la pat.
E paraplegică.
Cum se descurcă?
Abia am început. Locul putea fi întreţinut mai bine.
Nu era amenajat pentru cineva în scaun cu rotile.
Eu mă ocup de tâmplărie, ceva instalaţii, repar acoperişuri.
- O să vorbesc cu ea. - Poate vrei să mă uit şi la maşină.
O să-i spun că ai salutatt-o.
N-o să-şi amintească de mine. Succes.
Îmi pare rău că am ajuns aşa târziu.
Vreau un pahar cu vin.
S-a stricat maşina. Nu avea nici un pic de bemzină.
Cu gheaţă
Am avut o zi groaznică.
A mea a fost o nebunie.
Dacă aduci sticla, pot să-mi torn şi singură.
- Nu sunt ospătăriţa ta. - Atunci ce eşti?
Mă duc să aduc restul cumpărăturilor.
Dacă vrei să bei ceva, sunt în bucătărie.
- Nu pot ajunge până acolo. - Unde şi-e scaunul?
Eşti transpirată toată.
Nu m-am putut urca pe el în baie. A fost mai uşor să vin aici.
Ai căzut?
- Ce faci? - Să-ţi văd picioarele.
- Nu m-am lovit prea tare. - Vreau să-ţi văd picioarele!
Nu!
Te rog. Ai putea fi rănită.
Ai o zgârietură mare pe şold.
Nu e rupt nimic, dar trebuie să te duc la radiografie.
- Nu. - Nu am cum să fiu sigură.
Nu, e corpul meu. Am spus nu!
Nu mă descurc prea bine, nu?
Da. ştiu.
Mă gândeam şi eu la o schimbare de carieră.
Credeam că te-ai dus la agenţie...
să le spui că renunţi.
Am nevoie de slujba asta.
- Îţi aduc ceva pentru cină. - Mă ajuţi...
sî-mi trag pantalonii mai întâi?
Alo!
E cineva acasă?
Vă pot ajuta cu ceva?
Mă întreban dacă May-Alice e acasă.
Nu răspunde nimeni la telefon.
Am sosit cam târziu în familie.
Tatăl lui May-Alice era deja la liceu când m-am născut.
La ce oră se trezeşte May-Alice?
Pe la prânz.
Fată cu capul pe umeri.
La amiază îmi convine.
Câtă vreme mai sunt terenuri...
de tranzacţionat în Crescent City...
n-am odihnă.
Imobiliare...
unde ajung visurile noastre.
Te ajut să găseşti ceva?
Îmi cam bag nasul, nu?
Am locuit puţin aici...
după ce părinţii lui May-Alice au murit.
Zilele mele de feciorie.
Dacă cauţi sticlele, le-am aruncat.
Văd.
Nu rămăseseră prea multe.
Avem nişte vin alb rece aici.
Ar putea fi plăcut.
Fratele meu, tatăl lui May-Alice era aviator amator.
Ceea ce se numeşte sportsman, acum.
Cândva, pereţii casei erau plini de trofeele lui.
Până când am fost obligat să le donez muzeului local de istorie naturală.
Mi se părea că ochii lor mă urmăresc prin camere.
Zburau spre Keys...
Cred că la pescuit de biban, nu de marlin.
Tatăl lui May-Alice era mare admirator al lui Hemingway.
Zbura peste tot la vânătoare, la pescuit...
- Mergea şi mama ei? - "Unde mergi tu, merg şi eu".
La slujbă, trei oameni...
au comentat ce pilot excelent era fratele meu.
Nu e genul meu de băutură, mă tem.
Am construit asta singur.
Când eram mai tânăr...
fotografia era o obsesie de-a mea.
Ai văzut vreodată lucrările lui E.J. Bellocg?
Nu cred.
Sunt foarte izbitoare.
Oricum...
Fotografia a rămas un interes...
nu un mod de viaţă.
Da... Devine mai bun în timp.
Când amicul meu, Jason, a prins gustul independenţei financiare...
s-a dus pe aripile proverbialui vânt.
A moştenit bani?
Singurul lucru pe cre-l poate moşteni Jason, e un set de scaune îmbrăcate în vinil.
Îţi aminteşti că era un fel de olar?
A inventat o schemă...
de a fabrica porţelanuri homo-erotice.
Fugi de-aici!
Farfurii pentru cină cu băieţei olandezi în poziţii compromiţătoare.
Perversiunile sunt exagerate în societatea noastră.
Bine că ai scăpat de el.
Îmi tot spun asta.
Mi-a părut tare rău să aud de afecţiunea ta, May-Alice.
Mereu mi-am dorit să fii cea care a plcat...
şi a devenit celebră şi fericită.
Şi acum, asta.
Reeves, dacă te apucă plânsul, o să arunc cu paharul întine.
El e unchiul meu, Reeves.
Nu e grozav?
E foarte metaforic.
Reeves e metaforic de când era mic.
Treaba asta n-a fost prea bine primită în familie.
Sunt feluri şi feluri.
Mi-a dat mie aparatul lui foto.
Nu-i drăguţ?
Dar ai fost nebun spre sfârşit...
făcând tot felul de nebunii...
dormind cu alţi oameni pe de o parte, si acuzând apoi...
- Ce-i asta? - Le luăm cu noi.
- Cu noi? - Cu noi. Eu şi cu tine.
- Afară? - Afară din casă.
Nu, nu-mi place cum sună.
Ai nevoie de forţă în mâini.
Seios? Pentru ce?
Pentru că nu te duc la baie la fiecare patru ore, să te şterg la fund.
Şi în curând vei prea slăbită ca s-o faci singură. Ajunge asta?
Când ai fost afară ultima oară?
Ne pe parcau pe acoperiş, când eram la clinica de recuperare.
Ai nevoie de soare.
Stafidele au nevoie de soare.
Lucerna are nevoie de soare.
- Înoţi? - Nu de bună voie.
Poţi inota în lacul ăsta?
Cu şerpii?
Poate îţi găsesc o piscină.
Să vedem ce poţi face.
Asta pot face. Du-mă înapoi înăuntru.
Du-te singură.
Lasă-mă cu rahatul ăsta motivaţional. Du-măînapoi în casă!
Când ajungi, te aştept cu dejunul.
Chantelle, treci înapoi aici!
Treci aici! Vreau înapoi în casă!
- Chantelle, e la deal! - Aşa e şi viaţa!
Chantelle!
La naiba!
Uite nişte ceai fierbinte.
Apa e însufleţită în sezonul ăsta.
Am văzut nişte peşti.
Şi doi bâtlani.
Chiar sunt şerpi acolo?
Erau, când eram mică. Îi cam ignoram.
Copiilor nu le e frică de nimic.
Mie îmi era frică.
O să faci ceva ca să capeţi forţă?
De ce crezi că am nevoie de forţă?
Pentru că următoarea s-ar putea să nu fie aşa de amabilă ca mine.
Da...
Ia r tu eşti afurisita de Florence Nightingale.
Ai telefon, poţi oricând să scapi de mine.
Dar dacă o să rămân...
trebuie să-mi pot face treaba.
O să încerci?
Nu mă lăsa de izbelişte.
Bună...
May-Alice.
Oh, rahat!
Cât ne bucurăm să te găsim acasă!
- Am fost foarte rele că nu te-am vizitat. - Nu eram sigure că...
Nu eram convinse că îţi mai aminteşti de noi.
Ăla e personajul ei, Precious, nu May-Alice.
Îţi aminteşti de noi, nu-i aşa?
Bună.
Chantelle, sunt vechile mele prietene. Ti-Marie şi Precious Robichaux.
Chantelle este asistenta mea.
- Îmi pare bine. - Bună...
- Rămâneţi la dejun? Ne-ar face plăcere.
Ţi-am urmărit programul.
Toţi sunt foarte mândri de tine.
Şi aşa puţini oamnei de aici sunt recunoscuţi pe plan naţional.
În afară de cazul în care citeşti paginile sportive.
Edward mi le citeşte cu voce tare.
Edward e soţul ei.
29 de ani în luna mai care vine.
Precious confundă inerţia cu romantismul.
Iar Ti-Marie schimbă soţii, aşa cum Edward schimbă maşinile.
Unul nou la fiecare patru ani.
Anthony a rezistat cinci ani.
Ţi-a luat un an să-l găseşti ca să semneze divorţul.
Sigur...
suntem foarte provinciale pentru programul tău de televiziune.
- Cum se numea? - "Tânăr şi prost".
- Chiar aşa? - - E o glumă, Precious.
Ce mănâncă oamenii ăştia la dejun?
- Nu te-ai măritat niciodată, nu? - O dată.
Şi ai fost binecuvântată?
- Pardon? - Copii?
Vrea să ştie dacă ai avut copii.
N-am nevoie de traducător, Ti-Marie. Vorbesc engleza.
- N-am avut copii. - Ce păcat...
- Şi acum nu mai poţi. - Precious, mai uşureş, dragă.
M-am gândit să am, dar n-am făcut nimic în sensul ăsta.
La şcoală, era mereu foarte excentrică.
Vrea să spună diferită.
Mereu am susţinut că o să faci ceva original în viaţă.
Nu spuneam mereu, "Mă întreb ce-o să ajungă May-Alice"?
Acum ştiţi.
Ei bine, ce avem aici?
Încă nu am despachetat porţelanurile.
E aşa un deranj să te muţi...
Tu nu te-ai mutat de 30 de ani, Precious.
Pot empatiza, nu?
Chantelle, ai putea aduce nişte vin?
E o comoară! Unde ai găsit-o?
Ai ei au lucrat pentru părinţii tăi?
Lucrează la o agenţie.
În ziua de azi nu prea mai vezi mulţi servitori de culoare.
- Anii '60 sunt de vină, revoltele din nord. - Corect...
Cum să-i ţii la fermă după ce au dat fos la Chicago?
Au dat foc şi la Chicago?
E o glumă, Precious.
Ăştia, ai noştri de aici s-au...
obrăznicit...
Precious şi Edward au o femeie din Guatemala.
- Din Spania. - Vorbeşte spaniola, dragă...
Dar e din Guatemala.
Oh, e caldă!
Credeam că e gazpacho. Nu mă aşteptam la...
Supă Campbell's?
O mică surpriză, scuză-mă.
Soţul meu, Edward, nu poate suporta supa fierbinte
- E foarte sensibil. - Edward? Sensibil?
Eşti atât de critică cu el numaai pentru că e fidel şi stabil.
Stabil? E practic în comă.
- Edward e perfect sănătos! - E o glumă, Precious.
Chantelle, mi-am amintit că mai avem nevoie de ceva de la magazin.
Îmi amintesc când am fost ultima oară aici.
"Ajută-mă! Dă-le afară."
Părinţii tăi, fie binecuvântaţi, erau încă printre noi.
- Un fel de serată. - O petrecere în pijama.
Da, acum îmi amintesc.
Erau Laurel Pettibone şi Stacy Lee Ellis...
Şi fata aia, cine era?
- Aceea cu părul? - Toate aveam păr, Precious.
Nu, aia cu părul...
Cu care ne purtam aşa de urât...
Avea coada aia enormă, împletită la spate...
ca o ţărancă.
Aia eram eu.
Oh, May-Alice...
E imposibil să fi fost tu.
Aveam o poză cu Joan Baez. A durat câteva ore să obţin efectul ăla.
Poate mi-am amintit greşit.
Mă gândeam la o persoană pe care o torturam.
Eu eram.
Dnă Culhane?
E 14:15. E timpul pentru injecţii
Chiar...
Injecţiile mele!â
Oh, dragă... Am stat peste măsură?
Dacă nu le fac, am spasme. Nu durează decât vreo oră.
- Oricum, nu eram decât în trecere. - Şi acum ştim unde te găsim.
Crezi că azi voi avea nevoie de chingi?
Le-am instalat. Scuzaţi-ne, vă rog.
Ea era aia cu părul ăla ciudat...
Nu-i aşa?
Mă simt de parcă m-ar fi ciugulit ulii până la os.
Nu le-ai mai văzut de mult?
De când eram cu ele la şcoală, la Grand Couteau.
Partea cu supă mi s-a părut genială.
Am deschis o conservă şi am încălzit-o. Ce-i atât de genial?
Ei bine, m-am gândit...
că vrei să mă ajuţi să scap de ele.
- Nu ştiu să gătesc. - Ba ştii.
E vreo regulă care spune că toţi negrii trebuie să ştie să gătească?
Dragă, regula de aici e că toată lumea să ştie să gătească.
- Vrei să te uiţi cu mine? - Ce e?
Bette Davis şi Joan Crawford se prefac că sunt surorile Robichaux.
Şi credeai că eu arăt rău.
Chantelle, trebuie să porţi tot timpul uniforma aia?
- Credeam că aşa vrei. - Arată prea de infirmieră.
Sunt infirmieră...
nu asistentă.
Nu ştiu cum altcumva să-ţi spun. Nu eşti servitoarea mea.
Mulţumesc.
Nu eşti nici dădaca mea, nici menajera...
Nu sunt prietena ta.
Poţi ieşi seara, dacă vrei.
Nu, mă simt bine aici.
Probabil că e plicticos pentru tine.
E o slujbă. Trebuie să fie plicticos
"Oh, ni, dnă Culhane, niciodată nu e plicticos să lucrez pentru tine."
Dacă vrei să fie aşa, pot încerca.
Nu.
Trebuie să fii complet onestă cu mine. Bine?
Vreau să aud tot ce gândeşti.
Da?
Da.
Bei prea mult.
Nu, asta nu.
Ăsta e ăla în care îi dă soră-sii de mâncare un şobolan?
Chantelle...
Cineva bate în casa mea cu un obiect mare şi bont...
Face asta de ceva vreme.
Cine e?
Tipul pe care l-am angajat să repare baia.
Mi-ai zis că vrei asta şi cred că mi-a dat un preţ bun.
De ce a trebuit să înceapă aşa devreme?
E trecut de prânz, dnă Culhane.
- Vrei să-mi zici May-Alice? - Adică atunci când nu sunt prietenii tăi?
Tot timpul.
Cum vrei.
De când sunt îmbrăcată cu astea?
De luni.
- Te cam dezgust, nu? - E o întrebare capcană?
Rennie...
Bună.
- Eşti Rennie, nu? - Da...
- Da, eu sunt. - Wow.
- Ce mai faci? - Bine.
Ceva mai în vârstă.
- Tu ce mai faci? - Eu...
Deci, eşti tâmplar?
Da... puţin din fiecare.
Oh, Chantelle se întreba dacă vrei să intri să iei ceva...
O limonadă, ceai cu gheaţă...
- Sigur. - Grozav!
- Ai o familie, presupun. Oh, da.
- Câţi copii? - Cinci.
Wow...
Nu credeam că oamenii mai fac atâţia.
Noi, ţăranii, facem.
Tot mmai ieşi cu barca tatălui tău? Presupun că acum ai una a ta.
Nu, cam asta e tot ce fac.
Duc turişti în mlaştină şi le arăt aligatorii şi şerpii.
E mai bine decât să caut petrol, ca tata.
Cinci copii...
O cunosc pe soţia ta?
Nu văd cum v-aţi fi întâlnit.
Ei bine...
Mulţumesc.
Mai târziu îmi arăţi de ce ai nevoie în dormitor?
Am luat nişte şine din catalog...
Dar n-am ajuns să le instalez.
O să arunc o privire.
Foarte drăguţă barca de afară.
N-a mai fost folosită de 20 de ani.
Ar trebui să se uite cineva la ea într-o zi.
Doamne! De ce nu mi-ai zis că e el?
Era cineva special?
Cel puţin nu e în închisoare.
Ai fost şi cu el la şcoală?
Înainte să merg la Grand Coteau.
Era un adevărat rebel. Toate eram îndrăgostite de el.
Ştii...
Tatăl lui purta dinţi de aligator la gât şi era plin de tatuaje.
Rennie venea să-i vândă tatălui meu momeli pentru peşti.
Albi de joasă speţă?
Era mai complicat de atât.
Erau adevăraţii oameni ai mlaştinii, dragă. Cei origineli!
Rennie Boudreau. Cinci copii, Dumnezeule!
Arăt ca naiba, nu?
Bună, May-Alice nu e acum aici.
Dacă doriţi să lăsaţi un mesaj, aşteptaţi până la semnal...
şi lăsaţi numărul dumneavoastră de telefon.
May-Alice e mereu aici. Ei ştiu asta.
Şi dacă te caută pe tine?
N-o să primesc nici un mesaj.
Dacă reparaţia maşinii durează mai mult de o zi?
Rămâi peste noapte. Bănuiesc că ar fi o pauză binevenită.
Să le spun să lase ora la care au sunat?
Bună, May-Alice s-a târât într-o văgăună să moară.
Dacă vreţi să lăsaţi un mesaj, lăsaţi-o baltă.
Bună...
Chantelle e aici?
Nu, a plecat în oraş.
Eşti doamna pentru care lucrează?
Da.
Nu ştiu când se întoarce.
Ţi-e frică de mine?
Să nu-ţi fie.
- E bine? - Chantelle?
Sigur, e bine.
Fericită?
Fericită, nu ştiu. Dar pare în regulă
Locuieşte la etaj.
Nu ştiu dacă e fericită.
N-ai nici un motiv.
Doar locuiesc cu ea 24 de ore pe zi.
Te aştepta?
Nu, nu prea cred că vrea să mă vadă.
E plăcut să locuieşti lângă apă.
Da, presupun că da.
Nu simţi nimic...
în jumătatea de jos?
Cam asta e ideea.
Am simţit asta cândva.
A început cu picioarele...
Pe urmă s-a mutat la genunchi...
Îmi amintesc cum...
Când va ajunge la inimă, o să fiu mort.
Ce s-a întâmplat?
Am luat o supradoză din ce-o fi fost chestia aia cu care mă drogam...
şi m-a trimis direct altundeva.
A terminat cu dezintoxicarea?
Da... aşa cred.
Când îşi pune ceva în minte...
nu vrei să fii în calea lui Chantelle.
Am observat.
Asta e bine.
Că se tine pe drumul bun.
Nu cred că vreau s-o aştept.
- Nu mă băga în seamă. - Nu...
Nu sunt pregătit să fac asta.
Când o vezi pe Chantelle, spune-i...
Că îmi pare rău.
Cine să-i spun că a căutat-o?
Veşti rele. Va şti despre cine vorbeşti.
E Chantelle, "care n-are timp de mine".
- Sugar. - Da, ai dreptate.
Singurul lucru bun de aici e micul dejun şi e gata de mult.
Atunci, ce faci aici?
Nu merge automatul de cafea de la serviciu.
Hai cu mine, să mînânci nişte mâncare adevărată.
Trebuie să ajung undeva.
Ai timp de pierdut, fată.
Am văzut că vechea maşină a albei stă la garajul fraţilor Bourgeois.
Şi băieţii ăia sunt mai înceţi decât un catâr cu trei picioare.
Nu-ţi pot spune ce să faci cu restul vieţii tale, Chantelle...
Dar ştiu că nu vrei să petreci cinci ore aici.
Ce zici de asta?
E în regulă.
Ăla din vârf e "court bouillon".
L-am făcut singur.
Toate femeile din nord sunt aşa de greu de abordat, sau numai tu?
Numai eu.
Bună, dragă.
Albertine, salut-o pe Chantelle.
- Bună. - Bună, încântată...
Albertine e fata mea mai mare.
Stă cu mine aproape toată vara.
Mai ai?
Da, de la mama Albertinei, care a fost prima mea soţie...
mai am un băiat, Henri.
Henri tocmai a primit o bursă la LSU.
Cu a doua soţie, le am pe Cecile şi pe Eugenie.
Locuiesc la Breaux Bridge acum.
Nu le văd destul de des.
Apoi, să vedem.
- Rosalynn. - Ah, Rosalynn, da.
Pe Andre, Delia şi Lorenzo.
Lorenzo abia începe şcoala acum.
Al cui e calul ăsta?
Al tipului care o să-şi pună cel mai bun armăsar pe iapa mea.
- O să-l laşi să facă asta? - Sunt plătit, dragă.
Ce gene are armăsarul ăsta... M-a costat o avere sperma aia.
O să faci exact ca în filmele cu cowboy?
Sunt fierar.
Eşti ceva cu fier, cu siguranţă.
- Următorul e pentru mine? - Doar dacă am spaţiu, dragă.
- Nu ştiu. - Nu-i deloc greu.
Va trebui să-mi arăţi cum să fac. Arată-mi cum!
Să nu-ţi pară rău.
Dar nu mai fii aşa de bănuitoare.
Un tip însurat de 25 de ori, cu mai mulţi copii decât trifoi pe câmp...
Cum să am încredere în tine?
Nu ţi-am cerut să ai încredere în mine, dragă
Doar să fii cu mine...
Să te distrezi puţin.
Deja m-am distrat cât pentru o viaţă.
Petreci noaptea cu mine?
Nu trebuie să-ţi placă.
Probabil locuieşti în mlaştini, nu?
Ai ratoni morţi atârnaţi de casă.
Domnul nu poate urî. Cum poate El urî un copil mic?
Poate-mi poţi explica. El doar...
Wow...
Oh, Reeves, te iubesc.
Îmi pare rău.
Am mai făcut dragoste cu femei care nu erau satisfăcute...
dar tu eşti prima care plânge.
Nu, eu sunt de vină.
Mă întrebam ce3 gust ai.
Da?
Până acum mai multă sare decât zahăr.
Îmi pare rău, nu cred că se va întâmpla asta...
Nu în seara asta.
Da...
Oricum...
Mi-ai cam luat vântul din pânze.
- Bietul băiat. - Am şi eu sentimente, să ştii.
Chiar aşa?
Să mor, dacă mint.
Por rămâne aici noapte asta?
Mm-hmm.
Care e numele tău, ăla adevărat?
Ulysses.
Ca tipul din poveste...
care s-a dus să lupte în războiul troian cu o armată.
E singurul care a reuşit să scape cu viaţă.
Un supravieţuitor.
Asta era.
May-Alice!
- Nu intra! - Eşti bine?
Închide uşa mai întâi! Developez.
- Ai ajuns târziu? - E dimineaţă.
Serios?
Am rămas peste noapte.
- N-au terminat de reparat maşina. - Aici n-ai noţiunea timpului.
Văd că ai fost ocupată.
Nu am nevoie de o predică.
Crezi că poţi trece o zi fără băutură?
- Sigur. - Bine.
24 de ore începând de acum.
Ai deja probleme cu ficatul şi rinichii...
Tu eşti dependenta, nu eu.
Ce vrei să spui?
A fost pe aici?
După amiază.
Sper că nu te-a speriat. N-ar răni pe nimeni.
Mă bucur să aud asta. Nu părea prea sănătos.
Aprinzi lumina, te rog?
La naiba!
E singura chestie pe care nu-mi amintesc cum s-o fac.
Sunt curată
Am terminat dezintoxicarea acum o lună
Poate fixatorul e expirat.
Sunt concediată?
Am minţit la agenţie.
le-am dat dosarul din Chicago...
şi le-am spus că am fost plecată în Europa doi ani.
Luther avea câteva restaurante, o maşină mare...
Era amuzant să trăieşti pe picior mare.
Apoi ne-am apucat de cocaină...
şi totul s-a dus de râpă.
Ce te-a oprit?
Cred că n-am vrut să mor.
Am nevoie de slujba asta.
Nu eşti concediată.
Şi...
Şi dacă tot nu o să beau azi...
aş putea să mă duc la culcare.
Cum te simţi?
Ca naiba...
Tu cum ai reuşit?
La început eram la spital.
Nu aveam de unde lua.
E greu să te întorci la realitate.
Asta nu e realitate.
Ştiu.
Dacă toţi cei care ţi-au tăiat iarba anii ăştia ar fi avut bun simţ...
ar fi adus asta înăuntru.
E ceva rugină.
Cu ceva piese de schimb, aş putea să fac să meargă, totuşi.
Te-a rugat Chantelle s-o repari?
Nu, m-am gândit eu.
Locuieşti lângă apă, vrei o barcă.
Ce mai face tatăl tău?
A murit.
Oh.
S-a luat la băzaie în Smokeys.
L-au mătrăşit nişte derbedei în parcare.
Aşa trăia el.
O s-o fac să meargă într-o zi şi o să te iau împreună cu prietena ta
să vă arăt împrejurimile.
Sigur...
Nu ţi-a plăcut niciodată aici.
Locul era în regulă.
Aveam o problemă cu ce aşteptau oamenii de la mine.
Eşti bine? Pari puţin cam supărată.
Sunt bine.
Încerc...
Tocmai am început un regim.
Te face ţâfnos, îţi creşte zahărul în sânge...
şi toate astea.
Tu ai plecat vreodată de aici?
Recrutat...
M-au trimis în Filipine să păzesc muniţia pentru război.
Noi toţi suntem foarte mândri de realizările tale la Tv.
Sigur.
N-am văzut serialul...
Arlene nu vrea aşa ceva în casă.
Un critic.
Fără televizor, fără radio, fără alcool, fără joc de cărţi.
Nici un cântec, dacă nu e despre Dumnezeu.
Asta-i ceva serios.
S-a apucat de religie între al doilea şi al treilea copil.
Ai ei erau aşa, dar când am cunoscut-o fugea de ei.
Acum i-a băgat şi pe copii în asta.
Se roagă o grămadă pentru mine.
Eram nepoliticoasă cu tine când eram copii?
Nu erai mai nimic pentru mine.
Doar ne uitam unul la altul.
Dar cred că erai foarte drăguţă cu cei pe care-i cunoşteai.
Altfel, dar erai foarte drăguţă.
Atunci, cum de am ajuns aşa?
Torn ciment la Landrys azi. Mai trec pe aici peste două zile.
La revedere, Rennie.
Bun, gata cu joaca.
Ce joacă?
- Unde ai ascuns băutura? - Am aruncat-o.
- E la gunoi? - Am vărsat-o.
- Sticlele sunt la gunoi. - Ai vărsat-o?
Gunoieii vor ca sticlele să fie goale.
Uite, Chantelle, nu sunt pregătită pentru asta.
Când o să fiu mai puternică, o să mă las de băut.
Dacă continui să bei, n-o să fii niciodată puternică.
Bine.
Înţelegerea a fost pe 24 de ore, da? Am făcut deja asta.
- Ernie închide la 9:00. - Nu-ţi mai cumpăr.
Ce?!
Dacă vrei, ia-ţi singură!
Nu pot să conduc!
Asta e ceva la care să lucrăm, nu?
Nu mă lua cu rahatul ala condescendent!
Du-te şi ia-mi nişte nenorocit de vin!
- Ascultă-te! - Nu, ascultă tu!
- Te-am angajat, faci ce-ţi spun! - Videzi, fato.
- Cine te-a numit gardian?! - Cine te-a făcut pe tine regina lumii?!
Stai şi-ţi plângi de milă...
vrăjitoarejalnică şi seacă, atârnată de televizor!
Nu poţi rezista o zi fără băutură şi nici măcar nu eşti beată încă!
Eşti doar răsfăţată!
Când mă trezesc, vreau atât de tare să mă droghez că nu mai pot nici să respir!
Cocaina e altceva!
Rahat! Ce ştii tu despre asta?
- Unde te duci? - Departe de tine!
Nu mai vreau să stau lângă problemele tale! Departe de tine!
Ai gătit.
Trebuia să fac ceva să mă ţin ocupată.
Miroase bine.
Ia loc.
Drăguţe farfurii.
Am spart mare parte din celelalte.
Le-ai făcut-o.
Acolo e "okra gumbo". Poţi începe cu aia.
Mulţumesc.
Voiam să fac nişte biscuiţi, dar n-am găsit untura.
- Chantelle? - Da?
Ceai cu gheaţă sau Kool-Aid?
- May-Alice. - Da?
- Avem musafiri. - Cine e?
- Spun că sunt de la televiziune. - La naiba!
Dawn...
E minunat să te văd, iubire.
M-aţi găsit.
Conferinţa de la Florida... Ne-am dus spre New Orleans anulăsta.
Oh, May-Alice, ea e Nina. Nina Crossley.
- Joacă rolul tău. - Da, Scarlet.
- Am revenit în serial. - Era şi timpul.
Sunt însărcinată.
Îmi pare rău... Să văd.
Oh, nu, Scarlet e însărcinată. În serial.
Oh, wow...
fac cursuri Lamaze.
Eu personal, ca pregătire, ştii...
Am făcut histerectomie.
Oh, îmi pare rău.
În serial. Scarlet. Sezonul trei.
Histerectomie.?
A scos leagănul şi a lăsat jucăriile.
E ceva ce spunea mama.
- Era din sud? - Era din partea de sud.
Poate de asta copilul trebuie să fie al lui Zon-Dar.
Bu sunt la curent. Zon-Dar?
- A plecat înapoi pe planeta lui. - Ah...
Ce surpriză plăcută.
Luaţi loc. Vreţi ceva de băut?
Da. Ai ceai de sassafras?
- Oh, a citit asta undeva. - Un şpriţ?
Nu avem alcool.
Mă duc să aduc câte ceva.
Chantelle nu e menajera mea.
Oh, îmi pare rău.
Credeam că e un angajat al familiei.
În regulă.
May-Alice, zona asta...
e aşa de încărcată, ştii?
Încărcată? Cu ce?
Oh, are o atmosferă prevestitoare.
Ca şi cum aerul e plin...
Cu ce e plin?
Umiditate.
Da, e lichid şi greu de istorie şi tradiţie.
E fecund.
Trebuie să fie foarte bun pentru sol.
Zona asta, adâncă şi neatinsă...
care a fost plătită cu sânge...
infuzată cu spiritul celor care...
au putut dăinui pe faţa ei.
Rezistând într-un reproş mut şi etern...
faţă de bâlbâielile ieftine şi intransigente...
ale oraşelor care-şi intoxică părţile joase.
Zona asta...
care şopteşte cu respiraţie răscoaptă...
povestea păcatului ei originar.
Extraordinar... Cine a scris asta?
Am uitat.
De aia n-am făcut niciodată copii.
După ce ar fi rezistat să le fiu mamă...
s-ar fi apucat să scrie mult rahat din ăsta gotic, sucit.
May-Alice, cred că ai fi fost o mamă minunată.
Dawn, n-al putea ţine în viaţă nici o ţestoasă.
Iar când am fost căsătorită, a fost cu
actorul ăla.
A jucat în serial.
Jamie? Într-o telenovelă?
- L-a jucat pe Zon-Dar. - El te-a lăsat însărcinată?
Are numai doi spematozoizi.
Cum se numeşte locul ăsta?
- Vrei să zici Lake Arthur? - Arthur?
Arthur, ca regele. May-Alice devine europeană aici.
Mă refeream la casă. Are un nume?
Cum ar fi Belle Rive?
Păi...
- Apartamentul tău are un nume? - 14G.
Jeffrey spune că apartamentul nostru din Hamptons e apartamentul unchiului Tom.
Scuze.
Mă simt groaznic.
Stau aici, în grădina ta...
mă simt bine...
şi eu sunt cea care ţi-a furat rolul şi are o idilă cu fostul tău soţ.
Şi acum sunt însărcinată cu copilul lui.
O idilă?
Oh, nu în viaţa reală
Oh, nu, nu. Nu!
Ea...
Era luat.
Luat?
S-a dezvoltat mult de când l-ai cunoscut.
Cel puţin, aşa mi s-a părut mie acum.
Biata de tine! Cum a ieşit?
A plecat înapoi pe planeta lui.
Te pot ajuta cu ceva?
Sunt bine.
Kim nu mănâncă carne...
şi Nina o să scoată maioneza.
Dar tu?
Eu mănânc orice.
Deci...
Eşti de pe aici?
- Din Chicago. - Serios?
Şi eu! Liceul Cooley.
Du Sable.
- Unde ai locuit? - Euclid Street.
Pill Hill. (dealul pilulelor) Tatăl tău era doctor probabil.
Eu sunt din Cabrini Green.
- Era departe. - Da.
Ea... cum e ea?
Vezi singură.
Nu cred că eu m-aş descurca.
Sunteţi prietene bune?
Am petrecut mult timp împreună. Cu lucrul, ştii.
Da...
Pare că vă înţelegeţi binişor.
Petrecem mult timp împreună.
Am jucat-o pe Blanche...
Pe Laura.
Pe Alma in "Vară şi fum".
Pe Frankie în "Nuntaşul".
- Unde a fost asta? - În Minnesota, la şcoală.
Oh, Minnesota...
Mai stau un an, economisesc bani...
îmi dau demisia...
şi mă întorc la şcoală, să fac teatru.
- Cred că am mai auzit asta. - Am mai spus-o şi eu.
N-am cerut un tuşeu rectal.
Patru ani muritoare de foame în New York...
făcând reprezentaţii pe care le plăteam din banii mei.
Asta a fost prima mea realizare notabilă.
Primul meu film, unul cu un buget zero...
despre oameni răpiţi de nave extraterestre...
şi examinaţi fiziologic fără voia lor.
Intru la audiţie şi regizorul...
e un tip foarte intens şi misterios...
mă pune să fac cu ochii închişi...
nişte asocieri libere.
Facem nişte improvizaţii despre extratereştri...
ca reprezentare a fricilor noastre primare.
Şi iese grozav.
În sfârşit, ceva actorie adevărată.
Şi îmi spun că am obţinut rolul înainte să plec.
Numai că nu ştiu încă ce e, dar sunt aşa de entuziasmată...
fiindcă e un lung metraj.
Nu e un film studenţesc.
Aşa că agentul îmi dă scenariul, şi mă uit pe el...
căutând-o pe Margaret, rolul meu.
Am markerrul galben în mână,
doar că se usucă...
Şi. în sfârşit, găsesc o singură pagină cu colţul îndoit.
Sunt la un grup de terapie cu oameni...
care au suferit examinări fizice din partea extratereştrilor.
Şi am numai o replică.
"Nu am cerut acel tuşeu anal."
Nu prea ai pe ce construi un personaj.
Dar sunt o profesionistă, corect?
M-am pregătit. Aveam o poveste despre ea.
Ştiam că e coafeză
înainte de a veni la terapie...
Ştiam că nu are încredere în tipul de lângă fucsie.
Ştiam că dădea drumul la televizor...
de îndată ce ajungea acasă, doar ca să-i audă sunetul.
Chiar l-am pus pe iubitul meu,
iubitul meu de stunci...
să o facă cu un termometru. Ca să-mi aduc aminte, da?
La naiba, eram pregătită!
În sfârşit, vine vremea să filmez scena.
Ei fac o dublă cu panaromare, şi se opresc înainte de replica mea.
Era îngrozită...
că o vor tăia.
Trec la cadrele de reacţii, la prim planuri...
În general chestii la care înseamnă că trebuie să pleci...
fiindcă camera era aşezată pe locul scaunului meu.
Până să se ajungă la mine echipa e ţâfnoasă...
fiindcă se făcuse târziu, ei nu fac parte din sindicat şi nu sunt plătiţi în plus.
Actorul principal are programare la psiholog...
iar eu... sunt singură.
Şi mă holbez la o bucată de bandă adezivă...
lipită de un stand lângă cameră.
Iar regizorul zice...
"Bine, să încercăm de câteva ori fără tăieturi...
cu tonuri diferite."
Nu am cerut un tuşeu anal.
Asta a fost.
Dacă revii, să mă anunţi imediat.
- Promiţi? - Promit.
Mulţumesc.
Pa, Chantelle.
Am nevoie să beau ceva.
Ghinion.
Când crezi că o să fiu destul de puternică pentru o picătură?
Niciodată.
Îţi lipseşte mult?
- Băutura? - Actoria.
A fost singurul lucru la care am fost bună vreodată.
Chantelle!
- Chantelle! - Da?
Am nevoie de ajutor la îmbrăcat.
Picioarele mele arată ciudat?
- Puţin palide. - Mai palide decât restul?
Nu, nu chiar.
Pantaloni scurţi. Asta port eu.
Sigur.
N-ai unii să mi-i împrumuţi?
Da.
Uită-te la asta. Mă poţi ajuta?
Nu sunt soafeză.
Dar ai avut prietene, nu? Femei care se ajută cu părul.
Prietenele mele nu au păr ca tine.
- Aşa-i... - Şi nu avem vreme de făcut codiţe.
De ce fac asta? De ce-mi pasă?
Fiindcă el te place.
Crezi că mă place?
Te-a invitat pe barca lui.
- Te-a invitat şi pe tine. - Nu pe mine mă urmăreşte.
Nici pe mine.
Ne invită doar din amabilitate.
Te invită pe tine. Tu mi-ai cerut să vin şi eu.
- Acum, dacă nu mai vrei să vin... - Nu! Trebuie să vii.
Mă simt ca la 13 ani.
- Sunt jalnică. - Nu eşti jalnică.
Poate vrea doar să-i vedem barca.
Oamenii de genul ăsta le arată femeilor maşinăriile lor.
Sau poate te urmăreşte pe tine.
Eşti jalnică.
- Ne-am rătăcit? - Nu.
- Cum îţi dai seama. - Vin aici de când mă ştiu
Uite!
Oh, da...
Am văzut unul plecând cu un şarpe de un metru în gură.
Tata aproape că şi-a înghiţit tutunul.
Însemna ceva pentru el?
Totul însemna ceva pentru el.
Împărtăşea multe superstiţii locale.
Când prindea ceva în capcane, ţestoasă, aligator, oposum,
şi deschidea burta cu cuţitul să vadă ce-i înăintru. Să prezică viitorul.
- Sunt mulţi şerpi aici? - Da, aici e raiul unei specii veninoase.
- O să găsesc unul pentru tine. - Nu face prea multe eforturi.
N-am mers niciodată cu barca.
Nu era genul tatălui meu chestia cu natura.
Poate dacă ar fi avut un fiu...
- Ai surori? - Nu.
El voia băieţi, dar s-a ales doar cu mine.
Greu pentru mama ta.
Am pierdut-o când aveam 14 ani.
Diabet.
Eşti apropiată de tatăl tău?
M-am măritat din liceu...
şi el nu voia.
Aşa că atunci când ne-am despărţit, a fost ceva de genul "Ţi-am zis eu".
Şi cine are nevoie de asta, nu?
Pe urmă...
când m-am combinat cu Luther...
ei bine...
- Nu ne mai vorbim. - Dejunul.
- Arată tare fioros. - Ea e din Chicago.
Să vedem ce ne rezervă viitorul?
Ce înseamnă asta? E de bine?
Peştele pasiunii.
Întindeţi mâinile.
E mare ghinion să n-o faceţi.
Acum strângeţi tare peştişorul ăla.
Gândiţi-vă la cineva care vreţi să vă iubească
- Inventezi asta, nu? - Oh, nu.
De când sunt cajunii strâng peştele pasiunii.
Unii zic că trebuie să-i înghiţi cu totul.
Nu simt nevoie aşa de tare.
Ce e insula asta, Rennie?
- Are un nume? - Oh, da.
Misčre.
- Mizerie. - Drăguţ.
Povestea spune că o sclavă a înebunit acolo.
Şi-a pierdut singurul copil din cauza pneumoniei, a fugit de la ai ei...
şi s-a îngropat aici.
Apoi, au venit vânătorii în pirogi care
i-au auzit gemetele când plângea după copilul pierdut.
- Insula mizeriei. Eşti bine? - Mm-hmm.
- Din ce trăia? - Ouă de păsări...
Peşte...
Tot ce zboară, merge, se târăţte, pe aici era o utilitate.
Toate sunt bune de mâncat.
S-a stricat ceva?
Da.
Poţi repara?
Da, dar o să dureze ceva. Îmi pare foarte rău.
Nu e nici o grabă.
Sigur, noi hrănim insectele cât repari tu.
Am exact ce trebuie.
Mai bine aţi face asta, ţine ţânţarii departe de picioare.
- Pare amuzant. - Serviţi-vă.
Acum ne-am rătăcit?
Oriunde eşti, acolo eşti.
Copiilor tăi le place să fie cu tine aici, probabil.
Nu, Arlene nu le dă voie să vină.
Zice că aici locuieşte dracul. Şi că de aia nu cresc copacii drepţi.
- Vi se face frig? - Suntem bine.
Foarte bine.
Îmi pare foarte rău pentru asta.
Mi-a plăcut foarte mult. A fost minunat.
Un fior pe minut.
Vrei să dai un telefon din casă?
Soţiei tale.
Ştie unde sunt. Nu e îngrijorată.
Bine. Atunci, noapte bună.
Noapte bună.
Nevasta lui nu e îngrijorată.
Ar trebui să fie?
Ce să te îngrijoreze la o infirmă care are un frigider în loc de sex?
Nu fii aşa.
Uită-te la mine, sunt vrednică de milă. Am palmele transpirate.
Şi miros a peşte.
Peştele pasiunii.
May-Alice!
May-Alice, am găsit-o!
E în regulă!
May-Alice...
Eşti bine?
Visam.
Apăreai în vis.
Erai pe insula aceea.
Şi aveai o fetiţă cu tine.
Să nu mai visezi asta, bine?
E doar un vis.
E vremea să plecăm.
Îţi trebuie o maşină cu coenzi pentru mâini.
N-am mai condus de 20 de ani.
Locuiam în New York. Foloseam taxi-uri.
În plus, arât ca Robocop.
Uite-l pe Rennie.
Vrei să-ţi cumpăr ceva cât eştu la şedinţă?
May-Alice...
Nu ştiu. Poate niştefilm.
Mi-aş dori să fie mai deschisă.
Ţine multe în ea.
- Ai devenit puţin mai flexibilă. - Ce?
Mai ales la gât şi la umeri. Încearcă să-ţi îmbrăţişezi pieptul.
E grămadă pe mine cu băutura.
Opune puţină rezistenţă.
Beam două pahare cu vin la cină...
încă unul cât îmi învăţam replicile din ziua următoare, după aceea dormeam.
- În restul timpului lucram. - Celălalt braţ.
- Când aveam ziua întreagă de înfruntat... - Devii mai puternică.
Dacă-i cer ceva de băut, nu-mi dă. De parcă ar fi ea şefa.
Crezi că e ceva cu care să te descurci de una singură?
Nu.
Cum îţi funcţionează intestinele?
Bine, dacă mânânc zilnic la aceiaşi oră.
Aproape că simt că am putea fi prietene.
Doar că e prea mult gunoi între noi.
Ai probleme cu respiraţia?
- Dureri la plămâni? - Mm-mmm.
- Deci, ce părere ai? - Încă n-am terminat.
Despre Chantelle, vreau să zic.
Sunt fizioterapeut, May-Alice, nu consilier matrimonial.
- Corect. - Ai exersat statul în picioare?
- Doctore? - Nu-mi spune doctore, sune-mi Louise.
Te-ai îndrăgostit vreodată de un bărbat căsătorit?
Trebuie să plec!
Sugar!
- Oh, bună. - Bună.
Sunt Chantelle.
Îmi amintesc.
Sugar a spus că eşti cu caii...
Albertine, când s-au despărţit părinţii tăi şi Sugar lipsea...
ai fost furioasă pe el?
Pe amândoi.
Ai rămas furioasă mult timp?
Nu, mi-am dat seama că sunt simpli oameni. Ei au problemele lor, eu pe ale mele.
- Ai probleme la vârsta ta? - Lucrez la câteva.
Chantelle?
Chantelle...
- Chantelle! - Da?
Am putea conduce pe partea corectă a drumului?
Scuze. Nu eram atentă.
Deci, ce ai făcut cât am stat cu Louise?
Am pierdut vremea.
Bună.
O caut pe Chantelle.
Tatăl ei la telefon.
E ora cinci, joi.
Denita şi eu am vrea să te vizităm în acest weekend.
Te rog, sună-mă.
Denita?
Fiica mea.
Chantellee o minune în bucătărie.
N-am mare bucătăreasă şi pe urmă, cu nenorocirea asta...
- Îţi place, dragă? - Are orez.
Aşa e reţeta.
Nimeni din familia noastră n-a lucrat ca bucătar.
Gătim amândouă...
doar că mâncarea mea nu e prea gustoasă.
Denita, e foarte plăcut să te avem aici.
Chantelle vorbeşte atâta despre tine...
că mi se pare că te cunosc deja.
Te-ai ocupat vreodată cu grădinăritul, dr. Blades?
- N-aş putea spune că da. - Nici eu.
Nu cred că familia mea a băgat în pământ altceva decât ţevi de foraj.
Bunicul meu a fost fermier.
Da?
Dijmaş... în Alabama.
Probabil avea de spus ceva poveşti.
N-a simţit nevoia să ni le transmită.
Crezi că vei continua s-o ai angajată pe fiica mea?
Câtă vreme vrea şi ea.
Ţi-a spus că deţin custodia legală a Denitei?
Nu a intrat niciodată în detalii.
Tribunalul mi-a dat-o mie când...
când Chantelle nu era în stare să fie mamă.
Da...
Denita mai are de mers la şcoală anul ăsta, dar în vacanţă...
Mă întrebam...
O casă, un loc unde să zburde.
Ei bine, eu nu plec nicăieri.
- Aligatori adevăraţi? - Da, adevăraţi.
E un bărbat, un prieten de-al nostru care ştie totul despre habitatul lor.
Poate cândva te va duce să vezi toate astea.
- Cât de mare e? - Lacul?
Ăsta se întinde până la ocean.
N-ai văzut niciodată oceanul, nu-i aşa?
Va trebui să facem asta.
Mi-a fost foarte dor de tine.
Am greşit.
Am fost prinsă...
în ceva rău.
Şi te-am pierdut pe tine, Denita.
N-ai uitat de mine, nu?
Îţi aminteşti când mami era bolnavă?
Da.
N-o să mă mai vezi niciodată aşa. Îţi promit.
Muzica diavolului.
O ador.
Înainte să pleci în nord, te-am văzut ultima data la una din astea.
Da?
Probabil că m-am furişat cu Darcell Moutant.
- Tata nu era de acord. - Da.
Şi nu mi-am făcut niciodată curaj să te invit la dans.
Chiar...
Şi pe urmă am auzit că ai plecat pentru totdeauna.
Ei bine, zilele mele de dans au luat sfârşit.
Ce mai face familia ta?
Sunt bine.
- Rennie? - Da?
Nu trebuie să ai ceva de lucru sau ceva de reparat...
ca să vii în vizită.
Da?
Poate o să fac asta, atunci.
Fă-o curând, nine?
Doamnelor şi domnilor,
ceva de John De Laforest şi the Split Boys.
Vom face ceva numit "Pasul în doi al săracului".
Scuzaţi-mă, domnişoară, îmi puteţi acorda acest dans?
Asta e partea care pare magie.
Aşa...
Drăguţ băiat.
I-ai luat numărul de telefon?
Ai poze cu aligatori?
Nu, o să fac câteva. Sunt grozavi pentru fotografiat.
Dacă nu le foame, pot sta nemişcaţi ore întregi.
E drăguţă, nu? - Mm-hmm.
Bineînţeles că e mai uşor să faci să zâmbească un aligator...
decât pe mama ta.
Dar acum sunt bine. Serios.
Vă sun la sfârşitul anului şcolar.
Nu pot să vin eu?
N-ar trebui să te întorci în Chicago.
- Nu eşti supraveghetorul meu. - Sunt tutorele legal al Denitei...
cât timp cred că e necesar.
Ăsta pare un loc bun pentru tine.
Dacă îmi arăţi că poţi să rezişti aici, facem planuri cu Denita.
La revedere.
La revedere, tată. Mulţumesc că ai adus-o aici.
Mă scuzaţi...
Unde găsesc lacul Arthur?
E chiar sub nasul meu? De fapt, caut pe cineva.
Pe May-Alice Culhane.
Facem un material ca răspuns la potopul de scrisori...
care cer ca May-Alice Culhane să se întoarcă.
Dar Nina?
A fost plecată săptămâni de zile Am trimis-o pe Scarlet la clinica Mayo.
Şi am clocit un plan grozav să te readucem.
Am găsit o scenă anterioară, unde o laşi pe Rhonda în sufragerie...
şi mergi spre uşă.
- Deci filmăm o scenă pe canapea. - Corect!
Te-ai întors de la clinică, fără nici o ameliorare.
Apoi tăiem scena în care te duci spre uşă,
ieşi, şi trecem înapoi la scena în care ea te urmăreşte din prag.
Şi tot am amnezie şi sunt însărcinată?
Ai puţină răbdare.
Rămânem pe Rhonda, şi apoi se aude sunetul...
De frâne care scârţâie.
Te-a sunat Edna.
Nu, doar îmi dau cu părerea. Continuă.
Bun, se aude scârţâit de frâne, Rhonda ţipă...
Şi tăiem.
Emisiunea de luni. Mai întâi eşti pe targă...
în jurul tău lumini intermitente.
când şoferul maşinii care te-a lovit vine...
- Ghici cine e? - Max.
- Chiar te-a sunat Edna. - Nu, serios, continuă.
Max m-a călcat şi...
Şi spune, "Scarlet, Dumnezeule!"
Dar eu nu-l recunosc din cauza amneziei.
Nu, nu, îi recunoşti vocea...
Pentru că împactul cu maşina... Te-a vindecat de amnezie!
- O lovitură aşa de traumatizantă... - Poate inversa efectele întâmplării
de când am căzut în puţul liftilui.
Exact. Deci, Max e acolo.
Şi îmi amintesc de el, sar acum sunt paralizată.
Corect! Asta...
Ei bine, Edna a trebuit să meargă mai mult de atât.
Mai mult?
Vezi, mai e chestie cu scaun cu rotile cu Brenda St. Clair în Santa Fe.
aşa că ne-am gândit că ai scăpat de amnezie...
îi recunoşti vocea lui Max, dar...
Sunt oarbă.
Vezi, funcţionează ca o metaforă pentru Scarlet...
Sunt paralizată şi oarbă. La naiba!
- Am avea multe posibilităţi! - Sigur.
Pot să mă ciocnesc de ziduri cu scaunzl, să dau peste recuzită...
Să mă aducă Max înapoi...
ca să se giugiulescă cu proasta de Jessica când sunt eu în cameră!
Stai, încă nu e nimic bătut în cuie.
De ce nu mă băgaţi în comă? Să fiu naibii o legumă!
Filmaţi câteva cadre diferite cu mine în pat...
ca să pot face vocea se aici, Vance.
Moarte cerebrală! Gândeşte-te la metaforă şi posibilităţi.
Trebuie să mă consult cu Edna. - Aşa să faci!
May-Alice...
May-Alice!
E o şansă. Alta s-ar putea să nu mai fie.
Ar trebui să te gândeşti la asta.
Sunt la Ramada, în Lafayette.
Sună-mă.
Chantelle, nu?
Uh-huh.
Pare că e bine, nu crezi?
Presupun.
Adică nu s-a îngrăşat deloc, de exemplu.
Crezi că am vreo şansă cu ea?
Şansă?
Să o conving să revină în emisiune. Cred că e pregătită.
Întreab-o pe ea.
Aş putea avea nevoie de un aliat, Chantelle.
Va trebui să vină de îndată
E viaţa ei.
N-o putem lăsa să facă rădăcini aici, nu?
Ghici cine nu rămâne la cină.
Ajută-mă să urc în barcă. Bine?
Vreau să ies pe lac.
Trebuie să vorbim.
Da...
Vance m-a rugat să revin pe platou.
- Ai putea s-o faci. - Da.
Aş putea.
Ce a zis tatăl tău?
Crede că mă influenţezi în bine.
Doar atâta lucru ştie.
Nu-mi vine să cred co ni-i pot ieşi din cuvânt, ca la 13 ani.
Am jucat odată fiica credincioasă a regelui Lear...
Cum o chema?
Cordelia.
Nu prea ai de ales decât să joci cinstit...
Până la capăt.
N-am ptrecut niciodată luna iulie aici, de când am plecat.
E foarte fierbinte şi umezelă
Pariez că aşa e.
Crezi că o s-o lase pe Denita să stea cu tine în vara asta?
Trebuie să am o slujbă
Ai o slujbă.
În New York City? N-ar face asta.
Ce are de-a face New York City cu asta?
Acolo e emisiunea ta.
Programul de zi? Sigur...
Dragă, ori vineri seară la zece, ori nimic.
L-ai refuzat?
Dacă o să stau aici...
o să am nevoie de tine.
Aiurea!
Să mor dacă mint.
Deci, suntem legate una de cealaltă.
Deocamdată...
- Chantelle... - Da?
Va trebui să înveţi să găteşti.
Sincronizare: per_SEMPRE Subs.ro Team @ www.subs.ro
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania