Drumul vieţii e întotdeauna în construcţie.
Călătoria e anevoioasă,
dar odată ce ajungi în vârf, priveliştea e uimitoare.
Dacă ai pe cineva lângă tine, priveliştea e mai frumoasă.
Dle Blart.
Pentru 6 zile.
Frumoasa mea soţie de aproape o săptămână m-a anunţat în scris
că a avut "unele regrete", cum le zic eu.
Doctorul ei le-a numit "vărsături incontrolabile".
Scumpul meu.
Avocatul ei, desfacerea căsătoriei.
N-are nimic, oricum aveam de puţin timp singur.
Cum spune şi cântecul,
"Am fost în paradis, dar n-am fost fericit niciodată."
În următorii doi ani m-am dedicat întru totul
ţinând în siguranţă mallul West Orange Pavilion.
Cel puţin îmi rămăsese singurul lucru care nu m-a dezamăgit niciodată.
Slujba de agent de securitate.
Te-ai pierdut, fiule?
Vino cu mine.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Andy, dă-i poliţistului fals o îmbrăţişare.
De fapt, suntem poliţişti adevăraţi, dnă.
Am dat un test şi toate cele. E ceva serios.
Îmbrăţişează-l, Andy.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, micuţule.
Ştiţi ceva, dnă, nu vrea să mă îmbrăţişeze.
- Şi nu mă deranjează. - Nu, vrea să te îmbrăţişeze.
- Nu cred că vrea. - Andy, îmbrăţişează-l.
- Scumpule. - Vrei să intri?
- Dragule, o faci de ruşine pe mami. - Nu vrea...
- Pe mine nu mă face de ruşine. - Îmbrăţişează-l.
Nu trebuie s-o facă.
Am văzut alb.
Vi-l aduc înapoi, dnă. Îl găsesc eu.
Iar acasă, am avut-o mereu pe mama.
Uite ziarul meu.
Asta până a fost călcată de un camion de lapte.
Nici nu ştiam că mai există aşa ceva.
Cred c-am fost ultimul care a aflat asta.
Paul Blart a atins limita de jos în mod oficial.
Sau nu?
Felicitări, ofiţer Blart. Aţi fost selectat...
Felicitări. Aţi fost acceptată la UCLA.
Maya, coboară! Am veşti grozave!
Şi eu!
Scumpo, am fost invitaţi la expoziţia Asociaţiei ofiţerilor de securitate
şi ceremonie de premiere din Las Vegas, Nevada!
Vegas?
În sfârşit mi se recunosc meritele pentru că am scos mall-ul din beleaua aia.
Tată, ai salvat mall-ul. E şi normal să fii onorat.
- Sunt mândră de tine. - Mulţumesc.
Au fost vremuri grele,
dar indiferent de ce se întâmplă,
cât timp te am lângă mine, voi fi bine.
Destul despre mine. Tu ce veşti bune ai?
Aşa e, mi-am amintit că
ne-a mai rămas nişte lasagna de la ultima masă.
Ce zi!
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
Aia e.
În regulă.
- Vă pot ajuta cu bagajele, dle? - Nu. Aşa te frig ăştia la bani.
- Mă descurc şi singur, mulţumesc. - Nici o problemă, dle.
Ridică picioarele. Foloseşte-ţi picioarele.
Asta e, ne mişcăm.
E timpul pentru o pauză.
Şi o luăm de la capăt.
Picioarele.
- Paul Blart? - Da, dle.
Mă gândeam eu că tu eşti. Donna Ericone, Mall of America.
Omule, încă se vorbeşte despre cum ai salvat mall-ul atunci, de Black Friday.
Mulţumesc.
Nu ştiu dacă ai auzit.
Dar diseară cineva va ţine un discurs.
Se aude că acel cineva va fi un ofiţer
care şi-a făcut mai mult decât datoria.
Ce?!
Sincer să fiu, aveam o presimţire, dar chiar crezi că...
- Cine altcineva poate fi? - Da.
Poate doar să vină Robocop la conferinţă.
Da, aş ceda în faţa lui Robocop.
- Robocop nu e real. - Ştiu că nu e,
dar i-aş ceda discursul.
Nu e real.
Să nu spui nimănui că ţi-am spus.
- Ce să-mi spui? - În legătură cu...
M-ai prins. Te-ai făcut că plouă şi m-ai prins.
Mi-a dat-o în gât.
În gât.
- Ne vedem diseară. - Da, bine.
Recepţionat, ofiţer Ericone. Mi-a dat-o direct în gât.
Nici măcar n-a ţintit spre piept. A dat direct sus.
- Pot ajuta următorul oaspete? - Noi suntem următorii. Da.
- Salutare! - Bună ziua.
- Bine aţi venit la Wynn Resort. - Vrem să ne cazăm.
Desigur, dle Blart.
Dl Blart.
Probabil hainele de călătorie te-au indus în eroare.
- Sunt ofiţer, de fapt. - Bine, îmi cer scuze.
Da, ofiţer Blart.
Văd că aţi rezervat un apartament cu vedere parţială la munte
şi că aţi solicitat un castron uriaş de bomboane M&M.
Sunt în scop strict medicinal.
Din păcate sunt blestemat cu hipoglicemie.
Dacă nivelul de zahăr din sânge o ia la vale, şi eu o iau la vale.
Îmi pare rău. Camera dvs nu e încă gata.
Dar puteţi lăsa bagajul aici şi voi aranja să vă fie dus în cameră.
Tată, mi-e foame de mor.
- Mergem să luăm prânzul? - Fără maioneză.
Stai o secundă.
Probabil nu ştiai, Heath,
dar dacă ai verifica sala de conferinţe
să vezi ce grup a închiriat-o pentru această seară,
cred că ai schimba melodia.
- Mini Kiss. Trupa de coveruri. - Da, nu sunt cu ei.
Pot vorbi cu un manager?
E ocupată acum, aşa că...
Nu-mi dai de ales.
- Se serveşte prânzul la cafenea? - Da.
Eu am plecat.
Vino încoace, Heath.
Vino mai aproape.
Vino un pic mai aproape. Nu pot lăsa lucrurile aşa.
Se pare că eu voi ţine discursul diseară
la convenţia ofiţerilor de securitate.
Mi se pare că au anulat-o.
Nu au anulat-o.
Dar a fost mutată în sala de conferinţe C.
Ba nu, în sala F.
- Aveţi aici o hartă a proprietăţii. - Bine.
Aici sunteţi dvs.
- Mulţumesc. - O puteţi păstra.
Nu e nevoie, deja a fost scanată. Mi-am imprimat-o în minte.
Mulţumesc, e timpul prânzului.
- Dle? - Da?
Fiica dvs şi restaurantul sunt în acea direcţie.
Ai dreptate, era cu susul în jos când am scanat-o.
- Minţeam când ţi-am zis de scoici? - Nu minţeai.
Sunt uimitoare, îţi trebuie o sorbitură bună.
- Trebuie să savurezi sorbitura. - Asta şi fac, m-am născut să sorb.
Îmi pun mâna pe şold Când sorb
- Tu sorbi! - Noi sorbim!
Nu-mi vine să cred că ştii cântecul.
Dle, v-aţi uitat tichetul de parcare.
- Mulţumesc. - E gratuit.
Da.
Eu plec.
Te-ai născut să sorbi?
De când foloseşti tu cuvântul "sorbitură"?
- Mereu îl folosesc. - Mie nu-mi place.
Aşa vorbesc hipsterii, toată lumea "soarbe".
Trebuie s-o iei mai uşor, domniţă.
Tată, trebuie să te obişnuieşti cu faptul că sunt fată mare acum.
În primul rând, toţi suntem mari. Suntem din familia Blart.
Avem şolduri late, glezne groase şi un centru de greutate coborât.
Aşa ne-a făcut bunul Dumnezeu.
De aceea nu suntem buni la cursa cu garduri şi nici nu vom fi vreodată.
Ce-i aia?
E furculiţa mea vibratoare.
Mă forţează să mănânc mai încet.
Credeai că acasă mănânc repede?
În vacanţă sunt ca un ghepard care urmăreşte un ghepard mai rapid.
Vezi? Ia uite.
E doar combustibil. Doar combustibil.
Aşa mai merge.
- Dle Blart. - Shanghai!
Îmi cer scuze că v-am speriat, dle.
- Ai atins firul de la bombă, atâta tot. - Bine.
Eu sunt Divina Martinez, managerul hotelului,
şi vreau să-mi cer scuze pentru confuzia creată vizavi de convenţie.
Vestea bună e că v-am făcut rost de o cameră mai bună.
Are privire la bulevard.
E disponibilă chiar acum şi voiam să vă dau cheile personal.
Îmi cer scuze pentru asta.
Nimic de zis, aveţi mâini catifelate.
Airbag!
Ce-aţi spus?
Realizez ce faci, Divina.
Ce fac?
Sincer, eşti un pic cam transparentă.
Îmi cer scuze, nu v-am înţeles.
Înţeleg că suntem în secolul 21
şi că o femeie poate vâna la fel ca un bărbat.
- Tată, sunt convinsă că ea... - Mormolocule, astea-s treburi de adulţi.
Ştiu că e nevoie de doi pentru tango,
dar momentan pantofii mei de dans sunt la reparat.
- Dle, îmi pare rău dacă... - Scuzele nu sunt necesare.
Doar că acum îmi caut drumul printr-un labirint personal de foc
şi până când flăcările haosului nu se vor retrage
nu sunt pregătit pentru consumul public.
Înţeleg, dle.
Să aveţi o şedere plăcută.
Nu mi s-a părut doar mie, nu? A acţionat prea din topor.
Din topor.
Cine te-a supărat, scumpa mea?
Am avut o discuţie foarte ciudată cu tipul de acolo.
Da.
M-a acuzat că îi fac avansuri.
Ce tip amuzant.
Se spune că supraponderalii se folosesc de umor ca să capete afecţiune.
Are sens ce spui.
Scuzaţi-mă, dră Martinez?
- Oaspetele nostru VIP a sosit. - Mulţumesc.
Bine.
Bine aţi revenit la Wynn Las Vegas, dle Sofel.
Toate camerele cerute de dvs sunt pregătite.
Dacă aveţi nevoie de ceva nu ezitaţi să apelaţi la mine
sau la şeful securităţii noastre, dl Furtillo.
Mi-aţi luat mulţi bani la ultima vizită.
Sper să se întoarcă roata în favoarea dvs acum.
Ăsta e şi planul meu.
Nu înţeleg cum poate fi asta o cameră mai bună.
Maya, ia tu patul. Eu dorm în cel pliant.
Tată, e convenţia ta. Doar n-o să dormi în patul pliabil.
Dar cum să nu pot. Odată am adormit când dădeam cu grebla frunzele.
Ne înţelegem noi mai târziu. Trebuie să plec.
Bine.
Mersi că mi-ai spus secretul Victoriei.
Cu ce te-ai îmbrăcat, domnişoară?
Un costum de baie?
Poate un costum de elf.
Decenţă.
- Voiam să mă duc la piscină. - Îmbrăcată aşa nu te duci.
Bine.
- Atunci mă duc să explorez hotelul. - Stai aşa.
- Ai a doua baterie de la telefon? - Da.
- Lanternă ai? - Mereu.
- Spray cu piper? - Bifat.
- Briceagul breloc pentru geamuri? - Îl am.
- Mini rachetele de semnalizare? - Da! Am totul la mine!
Încă ceva.
L-am setat pe monitorizare, astfel voi auzi tot ce se întâmplă.
Sub nici o formă! Deja mă simt ca o echipă SWAT.
Maya! Securitatea e o misiune.
Nu o intermisiune.
Să vedem dacă am mituit agentul NSA potrivit.
- Cum ţi se pare? - Până acum bine.
Scuzaţi-mă, oameni buni,
dar am primit o plângere cu privire la zgomot.
De aceea te avem pe tine.
Trebuie să recunosc, Hank, ai o uniformă frumoasă.
Nu-i aşa? Ia uite. Te binedispune.
Nici nu vreţi să ştiţi prin câte am trecut să fac rost de ea.
Nu, nu vreau.
Bine.
Au mutat mai multe piese în ultimele zile.
Astea sunt noile locaţii ale celor 13 piese.
Perfect. În regulă, vreau să terminăm în mai puţin de 9 ore.
Sincronizaţi-vă.
Sincronizat.
Să mergem!
La fix! Da!
- Ce-i cu zarva asta, prietene? - Tipul ăsta are mână de aur.
Nu mai am loc pentru jetoane.
Niciodată n-am mai văzut pe cineva să câştige atâtea mâini la rând!
Dle, trebuie să pariaţi dacă vreţi să staţi la masă.
Nu ştiu să joc zaruri,
dar mi-a cam zâmbit norocul în ultima vreme.
Aşa că mă bag, bine? Ce trebuie să fac?
E uşor. Dă-mi 60$. O să-i punem pe şăsar.
- 60$. - 60 dolari.
Trebuie să recunosc, e foarte excitant.
Dle, vă aduc ceva de băut?
Cât costă o bere?
Momentan am făcut o investiţie majoră în cazinoul dlui Wynn.
- E gratuită. - Gratuită.
Ce-mi place! Câte un rând la toată lumea!
Decât una. Una e suficientă.
Dle, haideţi. Masa arde.
- Dă-mi 20$ pentru şase. - Bine. 20$.
- 20$ pentru opt. - 20$.
- Daţi-mi 25$ pentru pariul Horn. - 25$.
- Şi 20 pentru aruncarea Field. - Ăştia-s toţi banii mei.
- Sunt gata. - Nu se mai acceptă pariuri.
Bine! Niciodată nu m-am simţit mai viu!
Aruncă, hai! Numărul...
Şapte e afară. Craps.
- Ratatule! - Grăsanul a stricat jocul.
- Ai pierdut totul. - Eşti de rahat!
Plasaţi pariurile. Zonele C şi E, pariurile Horn, mize mari.
- Să înceapă jocul. - Berea dvs, dle.
Mulţumesc.
Da, mi-ar plăcea.
Bună alegere aţi făcut. E frumoasă, aurie.
Exact, el a fost. Voi...
Hai să plecăm.
De când lucrezi aici?
De puţin timp. Ăla e tatăl tău?
Aş vrea să pot zice că nu e el. Mă întorc imediat.
- Tată? - Hei!
Ne vedem mai târziu, Tom şi Rita. Sunteţi superbi. Aveţi grijă de voi.
Ne vedem la recepţie. N-am de gând să mă duc.
Nu mă voi duce.
- Tată, mă spionezi? - Să te spionez?
- Nu, nu. Eu... - Tată, mă faci de râs!
Îmi pare rău că asta simţi. Te las în pace.
Te rog.
Blart!
Saul Gundermutt,
şeful Asociaţiei Ofiţerilor de Securitate.
- E un moment nepotrivit? - Nu. E o plăcere să vă cunosc, dle.
Plăcerea e a mea.
Voiam să-ţi spun că ţi-am făcut rost de un loc la masa mea diseară.
N-am cuvinte, dle, sunt foarte emoţionat.
Să fiu sincer, am auzit câteva zvonuri.
- Zvonuri? - În legătură cu discursul.
Şi pe bună dreptate.
Nick Panero ţine discursul.
E un tip grozav.
Da, Nick Panero. Aşa auzisem şi eu.
E nemaipomenit.
Mă bucur.
Sper să am şansa să-l cunosc.
- Să purtăm o conversaţie. - Acum e şansa ta.
Blart, ofiţerii Nick Panero şi Gino Chizetti.
- Hei, ofiţer Panero. - Termină cu tâmpeniile, barosane.
Am auzit de tine. Se zvoneşte că aveai impresia că vei ţine discursul.
- Credea că el îl va ţine. - Credeai că tu vei ţine discursul?
- Niciodată n-am spus... - Omule, încetează
să reaminteşti tuturor de chestia aia cu Black Friday, Blart.
- Au trecut 6 ani. - Trebuie s-o uiţi.
Dar n-am adus vorba niciodată de Black Friday.
Am auzit că te mişti binişor pe chestiile astea.
Mă descurc.
N-ar trebui.
De fapt, dle, nu puteţi.
Vă trebuie un permis valid dacă vreţi să-l testaţi.
Legitimaţia asta laminată îmi acordă acces complet.
Permite-mi s-o scot de pe modul silenţios.
Bine, aveţi mişcări de P133.
Ştiu, dar "fetiţa" asta e cam obosită.
Eu am un I2 Commuter modificat.
Tot vă trebuie un permis valid.
- Da? - Da.
Ce zici de asta? Ţi se pare destul de valid?
Destul de valid, nu crezi?
- Da. - Vă rog, aveţi grijă, dle.
E vorba de distribuirea greutăţii.
Ţineţi ambele mâini pe ghidon.
Înseamnă că n-ai vrea să fac asta!
- Da! - Te rog, nu fă asta.
M-ai ratat.
Blart!
- Ai văzut? - Nu e bine.
Încă am legitimaţia laminată.
Tată, te simţi bine? Ar trebui să te duci la un control.
Dovlecel, corpul meu n-are nimic.
Mândria mi-a fost lovită.
Până la urmă, se pare că nu eu voi ţine discursul diseară.
Ştii ce-ar trebui să faci?
Să suni la poliţie pentru că ai fost jefuit.
Mersi, pisicuţo. Tehnic, n-am nevoie de un poliţist.
- E o figură de stil, tati. - Ştiu.
Eu doar ziceam, toţi poliţiştii se cred aşa, şi nu-mi place asta.
Nu îmi place.
Fir-ar. În 15 minute am şedinţa.
M-am înşelat! Mă doare corpul.
Acid lactic!
Scumpo, nici nu te-ai îmbrăcat.
Deşi sună foarte promiţător, cred că o să fac o baie şi apoi mă culc.
Sunt cam obosită.
Da, ar trebui...
Să te odihneşti.
Când mă întorc mergem să luăm cina la Bartolotta,
avem rezervări făcute pentru ora 6.
- Am auzit că e frumos acolo. - Am înţeles.
Tată?
Îmi pare rău pentru discurs.
Ne vedem mai târziu.
L-am prins pe tipul ăsta la colţ. Transpira din greu, ştia că s-a terminat.
Apoi cu colţul ochiului îl văd pe celălalt tip,
mă întorc cu faţa către el şi-i zic: "predă iaurtul".
Imediat s-a terminat.
- La culcare cu ei. - La culcare.
Cât ai dat pe centura aia?
Nu ştiu, a fost un cadou de la fiica mea.
Ai pe cineva? Eu cunosc un tip.
Nu, n-am un tip cu centuri.
- Ce aiurea. N-ai un tip cu centuri? - Nu, nu am.
Khan Mubi. Încântat de cunoştinţă.
De asemenea.
A fost o zi dată naibii, îmbrăţişarea asta chiar ajută.
Mulţumesc. Prima a fost de încălzire, acum mai vii de acasă.
Cred că m-ai pupat pe umăr. În regulă, mulţumesc.
E plăcerea mea.
- Bine. - E vremea să mergem.
Da, cred că au deschis.
Care-s noutăţile, prietene?
The Big Sticky Mess.
Un lansator de grenade care trage cu spumă de lipici.
Bile. Nu poţi fugi pe bile.
Nici în picioare nu poţi sta.
The Vitru Sonic Taser imobilizează atacatorul 5 secunde la fiecare lovitură.
- Hei, Paul. - Hei, Saul. Ce ai aici?
O să fie prezentat mâine la prânz.
E un prototip. N-ar trebui să-l arăt nimănui,
dar dacă tot eşti pasionat de vehicule cu două roţi, aruncă o privire.
Lucrurile nu vor mai fi niciodată la fel.
Nu!
Îţi baţi joc de mine? Grozav.
- Eşti bine? - Mulţumesc frumos.
- Astea-s toate. - Mersi.
- La revedere. - Să aveţi o zi plăcută.
Ia uitaţi-vă aici, băieţi.
Dacă vreţi ceva ca lumea, apelaţi la The Finisher.
Cea mai eficientă şi non-letală armă de foc de pe piaţă.
Vrei să-i faci un test?
- Eu? - Da. E simplu.
Bine.
Concentrează-te.
Expiră, apasă pe trăgaci. Sunt un Predator.
Mai trebuie reglat tirul. E puţin deplasat.
Asta e problema.
- Paul Blart, poliţist la mall. - Da, dle?
Eduardo Furtillo, şeful securităţii la Wynn Las Vegas.
Sunt încântat să cunosc un camarad de arme.
Poate n-aţi observat,
dar dl Furtillo, fiind şeful securităţii,
poartă o haină neagră, pe când...
- Iertare, dle, nu v-am reţinut numele. - Jenkins.
Jenkins poartă o haină albastră.
Vedeţi, ierarhia e sugerată prin culoare, în funcţie de responsabilităţi.
Negru, gri, maro, iar la final, albastru.
Fără supărare.
Tu porţi un tricou de poliester şi un maieu pe dedesubt.
Aşa e. Ai ochi bun.
- Văd că admiri armele neletale. - Da.
Nu au încredere în voi să vă dea arme adevărate?
Au încredere, dar e alegerea noastră să nu le luăm.
La urma urmei, tu ce păzeşti?
Huse pentru telefoane şi prăjituri?
Mai sunt şi 3 bancomate, un restaurant Dave&Buster
care e plin ochi după ora 9. E nebunie mare acolo.
Apropo, ca şi favoare profesională,
dacă tot sunt aici, o să fiu cu ochii în patru la orice iregularităţi.
Hei. Dă-te mai aproape.
Mai aproape.
De când am fost numit şeful securităţii de aici acum 5 ani
nu ne-a dispărut nici măcar un prosop.
Cred că eşti foarte mândru de realizările tale.
Aşa se trage.
A fost impresionant.
Mi s-a părut mie sau mirosea a vanilie şi tutun?
Eu am o... Nu ştiu dacă e de la apa de colonie...
Hai să luăm nişte iaurt.
Maya?
Scumpo, m-am gândit la meniu,
şi nu-mi pasă, vreau porţie dublă de parmezan.
Rază de soare, tot la baie eşti?
Scumpo?
Cu securitatea!
Ce mişto, ai fost admisă la UCLA. Cred că eşti super fericită.
Nu e chiar aşa. Încă nu i-am spus tatei.
De ce nu? Ai reuşit ceva important! Nu crezi că se va bucura?
Nu cred că va face faţă.
Părinţii mei s-au bucurat enorm când mi-am luat diploma.
Ce mişto să ai asemenea părinţi, care te sprijină.
Aşa e. A treia oară a fost cu noroc.
Nu glumesc. Mai degrabă a fost a patra oară.
Nu se poate, trebuie să plec. Trebuie să iau cina cu tata.
- În regulă, poate ne vedem mai târziu. - Da. Sper.
Bine.
Fiica mea lipseşte. Nu răspunde nici la telefon.
Dle Blart, vreau să ştiţi că vom rezolva problema,
în ciuda neînţelegerilor dintre noi.
Neînţelegeri?
Trebuie să stabilim motivul răpirii. Ai bani mulţi?
- Defineşte "mulţi". - Vreun.
Nu, nu am bani mulţi.
Eşti o persoană importantă?
Depinde pe cine întrebi.
Trebuie să fiu sincer.
Se poate să fie o problemă de familie?
- Soţia dvs e furioasă? - Nu sunt însurat.
- Prietena dvs a aflat că... - Nu am prietenă.
- Cineva care te iubeşte? - Da. Fiica mea,
care a fost răpită.
Din moment ce e o persoană adultă,
nu o vom declara dispărută până nu vor trece cel puţin 24 de ore.
Ei bine, lasă-mă să-ţi spun şi eu ceva.
Sunt în jocul cu securitatea de mai bine de 16 ani,
şi am văzut lucruri mai presus de judecata voastră.
Băgaţi la cap. Apăsăm pe trăgaci, băieţi.
Vreau să stabiliţi un perimetru şi să blocaţi ieşirile.
- Ai de gând să răspunzi la telefon? - Irosim timp preţios!
Ofiţer Blart la telefon. Vreau să nu ţineţi linia ocupată.
Nu, nu. Bine. Înţeleg.
Da. Nu, nu pot...
Nu pot vorbi acum.
Bine, bine. Vorbim...
Vorbim mai târziu. Sunt în mijlocul...
Trebuie să închid. Închid.
Era fiica mea. M-a sunat de la restaurant.
M-a sunat.
E în regulă.
Agenţii mei sunt profesionişti bine instruiţi
care nu au timp de jocurile şi fanteziile tale de-a poliţistul, dle Blart.
Te înţeleg perfect. Ai dreptate.
Se zice ofiţer Blart.
Bună, tată. Am comandat mâncarea ta favorită.
Serios? Ştii ceva? Mi-a pierit pofta de mâncare.
Ce te-a apucat? M-ai minţit.
Mi-ai zis că vrei să tragi un pui de somn.
- Aşa aveam de gând, dar... - Nu m-ai sunat deloc.
Ai lăsat cada plină, apa putea provoca daune.
Şi lumânările aprinse, putea lua foc Las Vegas, Nevada.
Îmi pare rău. Dar Lane m-a invitat la piscină...
Lane? Lane? Din cauza lui m-ai trădat?
Chicken Chow Lane?
Tată, se uită oamenii la noi.
Ce s-a întâmplat cu ea, Maya?
Ce s-a întâmplat cu fata pură care nu minţea niciodată?
Ce s-a întâmplat cu micul meu George Washington?
- George Washington? - El n-ar minţi niciodată.
Era adevărul întruchipat într-o perucă.
- Cred că exagerezi. - Serios?
Şi când aveai să-mi spui despre asta?
- Unde ai găsit asta? - Te rog, Maya,
eu sunt un specialist în securitate extrem de bine pregătit.
Doar nu te aştepţi să poţi ţine secrete faţă de mine.
Nu credeam că voi fi admisă.
Eu nici nu ştiam că ai aplicat acolo.
Ce s-a întâmplat cu Central Jersey Applied Technical Junior College?
Noi vorbim despre UCLA.
Eu credeam că vorbim de CJATJC.
Tată, nu înţelegi.
Am şansa să plec în California.
California e prea departe.
Priveşte astfel situaţia.
Mă poţi vizita pe timp de iarnă când e foarte frig în Jersey.
Doar dacă vreau nişte smog peste fulgii de cutremur!
Ştii ceva? M-am decis. Mă duc.
Stai aşa. Te-ai decis?
Ştii ce? Decizia a fost respinsă.
Judecătorul Blart e în sesiune!
Ştiu că ai pierdut multe recent,
şi că eşti speriat,
dar ce faci acum e greşit.
Mă duc la UCLA.
Maya. Maya, întoarce-te...
Maya.
Paul? E un moment nepotrivit?
Vreau să-mi cunoşti soţia.
- Bine. - Încântată de cunoştinţă.
- Şi eu sunt încântat să te cunosc. - Eşti aici cu soţia?
- Cu fiica. - Da.
E ultima călătorie împreună înainte să plece la facultate.
Urât.
- Fiica noastră a plecat anul trecut. - Da.
Situaţia era deprimantă ca Idaho.
Tăcerea era insuportabilă.
Casa era un mormânt de singurătate.
În orice caz...
- Ce tristă aş fi. - Scumpo.
Când tu ai pleca la muncă
i-aş da foc lui Sarah McLachlan, aş intra în dulapul ei
şi aş mirosi puloverele rămase în urma ei.
Da, le miros. Miros puloverele.
Măcar am îngeraşul ăsta să mă ajute să trec peste.
Îţi dai seama cum ar fi
- să rezist de unul singur? - Nu, eu n-aş putea.
- N-aş putea. - N-aş putea rezista singură.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Abia aştept să-ţi cunosc soţia.
- Ar fi terifiant. - Da.
- Suntem în Vegas, iubire! - Să rupem mesele!
Spune-i să mă sune dacă vrea să-şi facă unghiile sau mai ştiu eu ce.
În regulă.
Vreo problemă?
Deja au upgradat seiful dlui van Gogh la un control dual.
Mi-ai zis că upgradeurile sunt programate pentru mâine.
Pentru că aşa scria în emailul de la securitate.
Aveam un tip la interior
care trebuia să mă anunţe dacă programul se modifică.
Evident, nu m-a anunţat.
Zi-mi ce opţiuni avem.
Dezactivăm ambele controale în exact acelaşi moment
cu o lance termică. Se poate face, dar va dura mai mult.
Bine. Hai să schimbăm restul pieselor înainte să fie upgradate.
Apoi ne putem concentra pe van Gogh.
E prioritar pentru clienţi, nu plec fără el.
Toată lumea să fie atentă.
Acţionăm acum.
Lăsăm van Gogh la urmă,
aşa că Nadia va coordona noua ordine.
Se spune că Las Vegas are cel mai bun sistem de securitate din lume.
Vom vedea dacă e adevărat.
Adu-mi-l pe tipul tău din interior.
- Ce-am făcut? - Nu înţelegi.
- Pur şi simplu nu înţelegi. - Ce să înţeleg?
Am zis că ai păr şi dinţi frumoşi.
- Ofiţer la ananghie. - Nu înţelegi?
Miroşi a sfagnum şi curry, cred că voi vomita.
Nu vrei să ieşi în oraş cu mine?
Am impresia că doi oameni de treabă încearcă să se îmbarce în trenul păcii,
dar trenul pare că a deraiat.
Uite cum stă treaba, paznicul ăsta păros şi beat a înţeles greşit ce i-am zis.
- Hei... - Dnă, ofiţerul Panero, aici de faţă,
care nu pare beat după părerea mea profesională,
are cel puţin 3 ani de antrenament în recunoaşterea primejdiei.
Sunt convins că a simţit că o doamnă atractivă stând singură
se simte puţin izolată.
Înainte să te retragi în spatele acelui zid pe care-l ridicăm cu toţii,
bagă de seamă că ofiţerul Panero a fost aici pentru tine.
Poate am exagerat.
Şi diseară ţine discursul.
- E o plăcere să mă aflu aici. - E vraişte.
Ca mama cuiva, anul trecut de ziua lui Columb.
O laşi baltă? A băut jumătate de cutie de vin.
E foarte patriotică.
În nici un caz Panero nu poate ţine discursul.
Avem nevoie de un lider care să iasă în faţă, să preia frâiele şi să ne inspire.
Înţeleg.
Am încercat să dau de ofiţerul Ferguson de la TSA, dar are telefonul închis.
Nu văd nici o soluţie.
Paul?
Urci pe scenă să ne salvezi?
O să am nevoie de hainele albe.
Răspunde.
- După cum ai cerut, uniforma ta, ofiţer. - Mulţumesc frumos.
Poftim.
Eu sunt managerul general al acestei staţiuni, nu accept bacşişuri.
În mod normal nici haine curate nu livrez,
dar voiam să clarific
că nu îţi făceam avansuri mai devreme,
şi nici nu ţi-aş face, niciodată.
Înţeleg că nu te poţi controla.
Integritatea e un fel de mâncare fascinant,
dar acum mă pregătesc sufleteşte pentru discurs.
Dacă nu te superi...
Uite, e o nebunie.
Eu mă întâlnesc cu cineva.
Dnă, te rog, practic eu am inventat chestia cu prietena falsă.
Ce?!
Ascultă, tu nu ai nici o relevanţă pentru viaţa mea.
Îţi transpiră buza. Transpiră.
Afară e un public format din profesionişti în securitate
care au plătit bani frumoşi să te audă vorbind.
Ei vor să te audă.
Nu e adevărat. N-au dat nici un ban, dar merită să le dai tot ce poţi.
O merită.
Hai, omule.
Adună-te, scumpule.
Vin după tine! Acum vin.
Arată-le ce poţi.
Sunt încordat.
Nu pot respira, omule.
E de la Orange Chicken.
Ce o să spun?
Am nevoie de aer proaspăt, am nevoie de aer.
Am nevoie de aer.
Îmi trebuie aer.
E frumos aici.
Pulsul a revenit la normal.
Bine.
Mulţumesc.
Cară-te de aici.
În regulă.
Hei! Mişcă de aici.
Pleacă.
Pleacă de lângă mine. Hefeweizen!
Valea!
Pleacă!
Doamne!
Poţi chema pe cineva?
Mă poţi ajuta? Poţi chema întăriri?
M-am rănit la gât.
Bine.
Mersi de ajutor.
Aici erai.
- Tu urmezi. - Bine.
Hai. Maya.
Mersi.
Mişto petrecere. Al cui e apartamentul?
Sunt prieten bun cu menajerele.
Mă anunţă când baştanii se decazează mai devreme.
- Eşti bine? - Da, totul e grozav.
Mă întorc imediat. Am ceva pentru tine.
Cred că o să-ţi placă.
Da!
Sunteţi foarte drăguţi.
Doamnelor şi domnilor, ştiu că sunteţi aici pentru discursul lui Nick Panero.
Cu toate acestea, din cauza unor evenimente care nu ţin de noi,
am fost nevoiţi să aducem un alt orator astă-seară.
Ştiu, şi eu sunt dezamăgit.
Să-i urăm un bun venit călduros
la expoziţie ofiţerului Paul Blart.
Mulţumesc, ofiţer Gundermutt.
E cald aici
sau să-mi comand următoarea uniformă de la Rochester Big and Humid?
Sunt onorat să mă aflu aici,
în prezenţa greilor din trecut.
Aceste feţe îmi amintesc de întrebările puse de atâţia oameni.
De ce o facem?
De ce să fim ruşinea poliţiei ştiind că la sfârşitul unei zile normale
nu vom primi nici o mulţumire?
Ştiţi ce veţi primi?
Multe ridiculizări.
Ce cauţi aici?
Credeam că e concert Mini Kiss.
Tu ce cauţi aici?
Îi înţeleg. Suntem ţinte facile.
Oamenii ne fac grăsani, slăbănogi, greoi.
Arătă cu degetul spre pielea noastră problematică.
Ce avem cu toţii în comun?
În cuvintele lui Joseph Conrad,
care a scris nişte cărţi foarte lungi despre navigaţie şi alte chestii,
"Trăim aşa cum visăm."
"Singuri."
La urma urmei se pare că voi ţine discursul,
ar însemna mult pentru mine să fii acolo, aluniţă.
Trebuia să-mi spui
- că s-a modificat programul. - Hai să ne calmăm.
Şi nimeni nu mi-a spus nimic.
Îmi pare rău. Pa!
Puneţi mâna pe ea.
Şi totuşi, când lumea mă întreabă "de ce o faci"?,
trebuie să râd.
Pentru că ei cred că am de ales.
Dar nu am.
Ca şi voi, nu eu am ales securitatea.
Securitatea m-a ales pe mine!
În fiecare dimineaţă îmi îmbrac pantalonii crac cu crac,
mă încalţ cu pantofii mei cu talpă moale
şi aud aceeaşi chemare ca voi.
"Ajută pe cineva astăzi".
Răspunde, tată.
"Ajută pe cineva astăzi".
Aşa-i că sună uşor de făcut?
Dar dacă era uşor să fii ofiţer de securitate, oricine o putea face.
Oricine o poate face.
E nevoie de cineva care are meseria în sânge.
De cineva cu simţuri aparte în mirosirea neregulilor.
Desigur, în această meserie ai ocazia să cunoşti tot felul de oameni.
Hoţii de cumpărături, hoţii de buzunare,
tăietorii de frunză la câini
care trag un pui de somn în scaunul de masaj Brookstone.
- Ăştia sunt cei mai răi. - Nu-mi aduce aminte.
Mai e şi bătrânica care nu-şi găseşte maşina parcată la nivelul F
pentru că nu are o maşină.
Şi nu există nivelul de parcare F.
Sunt nivele doar până la D.
Şi dintr-odată te întrebi
"de ce o fac?"
Până când un băieţel, cu ochii înlăcrimaţi, te trage de mânecă.
Şi îţi spune:
"Dle, dle, dle."
"N-o găsesc pe mami."
De aceea o facem.
- Da. - Aşa e.
Voi încheia cu acest citat.
Dacă crezi că scopul vieţii tale e să te ajuţi doar pe tine,
atunci nu ai nici un scop.
Ajută pe cineva astăzi!
- Jackpot! - Ai reuşit!
Bravo, Blart!
Aşa te vreau, Paul Blart!
Maya, ştiu că eşti supărată pe mine.
- Tată! - Ascultă-mă.
- Mă simt foarte rău. - Am nevoie de ajutorul tău!
Şi eu de ajutorul tău. Asta încerc să-ţi spun.
Tată! Am văzut ceva în apartamentul prezidenţial.
Ceva ce nu trebuia să văd.
- Şi acum mă caută. - Cine?
Nu ştiu.
Îngeraş, nu-ţi face griji. Ştiu exact cu cine ai de-a face.
Era doar cineva care încerca să te intimideze.
Crede-mă, ăştia doar latră, nu muşcă.
Vin după mine!
Am interpretat greşit. Bine, scumpete.
Rămâi la telefon, vin acum!
Maya, foloseşte-ţi sprayul cu piper!
Maya, ce se întâmplă?
Maya?
- Maya! - Mulţumesc.
- Cine e la telefon? - Sunt ofiţerul Paul Blart
de la West Orange Pavilion Mall. Cu cine vorbesc?
N-ai tu treabă.
Nu e corect. Eu ţi-am spus cum mă cheamă.
- Unde e fiica mea? - Fiica ta.
Tu chiar nu ştii când să taci, nu?
Cred că nu ai habar cu cine te pui.
De fapt, nu trebuie să am habar. Tocmai mi-ai spus.
Şi dacă decizi să te duci la adevăraţii poliţişti,
să urmăreşti acest telefon sau încerci vreo tentativă să vii după mine,
crede-mă, sunt nebun.
Te voi pune pe tine şi pe fiica ta într-o lume a durerii.
Da? Uite câteva lucruri pe care nu le ştiai despre mine.
În primul rând, durerea e copilotul meu, aici nu-i problemă.
Şi în al doilea rând...
Alo?!
Alo? Alo?!
Ce ciudat. Să mergem.
Scapă de ăsta.
Aţi văzut-o pe Maya?
- Cine e Maya? - V-am făcut cunoştinţă cu ea.
Fata cu care vorbeam acolo.
Tipule, ăsta e beat. Am văzut-o vorbind la telefon, a luat-o într-acolo.
- Într-acolo? - Da.
Distracţie plăcută.
Maya?
Cauţi pe cineva?
Bine, curăţaţi locul ăsta.
Locaţia a fost compromisă.
Pe ăştia doi aduceţi-i la vilă.
Zahăr.
Tati, uite ce flori frumoase. Pot să desenez pe ele?
Nu acum, scumpo. Tati vorbeşte la telefon, du-te cu mami.
Trebuie să fac rost de zahăr.
Zahăr.
- Te rog. - Dă-ne drumul.
Nu vă vom face probleme. Nu vom spune nimic.
- Te rog, dle. - Dle, dă-ne drumul, te rog!
- Ce naibii se întâmplă? - Vor să fure lucrări de artă din hotel.
- Din ce? - Din hotel.
- Ce e aia? - Am luat-o pentru tine.
Uite. Aveam de ales între asta şi o loţiune de bronzat.
Maya.
Doamne, ai milă!
Îmi pare foarte rău, dnă.
E vina mea. Te-am speriat.
- Mă simt groaznic. - Nu. O meritam.
Vă pot ajuta cu ceva, să chem un medic?
Nu e necesar.
Abia uit şi eu de artrită.
- Sunteţi sigură? - Sunt bine.
- Vreţi să vă fac patul? - Nu, mulţumesc!
Dle ofiţer, vă pot ajuta cu ceva?
Vreau să ştiu cine stă în apartamentul prezidenţial.
În primul rând, trebuie să vorbiţi mai încet.
Şi în al doilea rând, asta e împotriva regulilor staţiunii.
Mă ocup eu, Heath.
Dle, vă pot ajuta aici.
Asta e, sunt nesocotit.
Ce pot face pentru tine?
Vreau să ştiu cine stă în apartamentul prezidenţial. E urgent.
- Ce se întâmplă? - Nu-ţi pot spune acum.
E ceva secret, bine?
Îmi pare rău, dle Blart,
din păcate nu-ţi pot da această informaţie
pentru că e împotriva protocolului.
Vezi? Ţi-am spus că nu te admir în nici un fel,
aşa că îmi pare rău, nu-ţi pot face favoruri speciale.
Respiri greu.
Spune-mi cine stă acolo.
Nu te pot refuza.
Un bogătan care închiriază camerele prin intermediul companiei sale.
Compania de transport Norbertine Shipping din Hamburg, Germania.
Transporturi. Mulţumesc.
Eşti aşa...
Hai. Nu.
Cred că pot scurcircuita ăsta ca să fugim de aici.
Sau putem face ce ni s-a spus.
I-ai văzut cum arată, Lane. Nu ne vor da drumul.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Hei.
Muhrtelle.
Se pronunţă ca "turtle" sau "girdle".
Muhrtelle. Am priceput din prima. Sunt bun la aşa ceva.
- Ce cauţi aici în spate? - Nu, eu sunt de la transporturi...
- Eu sunt de la transporturi. - Da, ştiu.
Eu sunt din corporaţie...
Lasă-mă o secundă, să dau un telefon.
Nu, nu e necesar. Serios.
De fapt, eu sunt...
Eu sunt de la Transporturi, Afaceri Interne.
Corporaţia m-a trimis aici să vă verific, pe tine şi colegii tăi.
Selecţia e aleatorie. Nu e cazul să te precipiţi.
- E în regulă dacă iau prânzul? - Desigur. Cum să nu.
Totuşi, îţi voi pune câteva întrebări,
vizavi de acest transport în special.
Mai exact, unde...
Asta-i cea mai maro banană pe care am văzut-o vreodată.
E aproape neagră. Eu unul n-aş manca-o.
O mănânci. O mănâncă...
Îmi vine să vomit.
Cred că e otrăvitoare.
E dezgustător.
De unde a venit transportul ăsta?
Nu ştiu. Nişte oameni au adus câteva din astea jos din apartamentul prezidenţial.
Te deranjează dacă le deschizi pentru mine?
Afaceri Interne...
Ai vreo legitimaţie?
Nu-ţi face tu griji pentru asta, Turtle.
- Eu pun întrebările aici. - Aşteaptă.
Vreau să-ţi pun eu o întrebare.
Ce crezi că faci cu lada aia?
Eu doar verificam dacă...
- Cineva se joacă cu transportul! - Dă-mi staţia.
E inacceptabil. Omorâţi-l.
Un mall.
Am avantajul terenului de acasă.
ANTIGLONŢ
Bingo.
Doare!
Asta e. O să mor.
M-am ocupat de un poliţist.
- De tot? - Nu-ţi face griji. E mort.
Acum doarme cu peştii. Literalmente.
Excelent.
Nu astăzi, moarte! Nu astăzi!
Dle.
Le cerem vizitatorilor să se usuce înainte să intre în cazinou.
Desigur, trebuia să mă gândesc la asta.
Veniţi cu mine, dle. Vă fac rost de un prosop uscat.
Ar fi grozav.
Dacă mă gândesc mai bine, cred că prefer să mă usuc la aer.
Pentru că tu nu eşti cine pretinzi că eşti.
Ramos.
Pardon?
Nasturii de la uniformA ta sunt din alamă,
făcuţi de compania Cintas,
care n-a mai folosit acest tip de metal
din motive umanitare în urmă cu 18 ani.
Şi cum tu nu ai mai mult de 30 de ani,
iar Asociaţia Securităţii restricţionează angajarea cuiva sub 18 ani,
e imposibil ca tu să fii paznic aici.
Ai dreptate.
Cap în cap!
Bună mişcare defensivă. Încă una!
Gata, ajunge. Nu şi acum!
- Asta a fost ultima. Ai cuvântul meu. - În regulă.
Ce se întâmplă?
- Scuze. Tipul ăla e beat. - De ce l-ai lăsat să fugă?
- O să mă asigur că se întoarce în cameră. - Aşa să faci.
Securitatea a fost penetrată.
Bineînţeles.
Eduardo e implicat.
Dacă mă păcăleşti o dată, să-mi fie ruşine.
Dacă mă păcăleşti de două ori, să-mi fie ruşine.
Eu de două ori. Nu e aşa.
Hei!
Fii serios.
Hei!
Ăsta e Paul Blart.
- Mi-ar plăcea să te văd pe tine acolo. - M-aş fi dus dacă aveam genunchi buni.
- Dar am probleme cu genunchii. - E în regulă.
Cine e tipul ăsta? Ce se întâmplă?
Scuze. Om masiv pe frânghie!
Scuze.
Chestia asta e un fel de piscină interioară.
- De necrezut. - De necrezut.
Fă băiţă! Da!
Da! Scuze. Strânge-te şi rostogoleşte-te.
Nu se poate aşa ceva.
Mulţumesc, Paul!
Ce om!
Hai, omule. Ştiu că eşti înăuntru.
Bine.
Se pare că totul depinde de o furculiţă.
Ce?
Prea multă viteză.
Bine.
Aia e.
Da.
- Ramos, sunt Hank. Unde eşti? - La teatrul Rave.
Un poliţist e pe urmele noastre.
Un tip masiv? Cu mustaţă şi pantaloni confortabili?
- Ăla e. - Credeam că e mort.
- Tipul ăsta e ca un gândac. - Unde sunteţi?
Acum trecem la Botero.
Recepţionat.
Henk, Ramos, Botero.
Cine-s ăştia?
Haide, Paul, gândeşte pentru Maya. Gândeşte.
Toate astea pentru nişte artă stupidă.
Cine e Arta?
Gândeşte.
Windershins! E vorba despre artă!
Ăştia fură lucrările de artă din hotel!
Ramos, aici Henk.
Ai primit noile locaţii?
Henk, nu mi-ai spus unde eşti.
Suntem în cazinou. Nu mă mai suna.
- Vincent te vrea afară.. - Să înceapă jocurile.
L-am găsit pe amicul nostru.
Nu l-am văzut.
Ce sticlă curată. Bine.
- Aşadar? - Îmi trebuie vreo 20 de minute, Vincent.
Mişcă-te cât de repede poţi.
Nu, nu, nu!
Vincent. Vincent, aici Henk.
- Unde eşti? - Îl aştept pe van Gogh. Tu unde eşti?
Sunt pe drum.
Vin, Maya.
Puteţi da la unu, vă rog?
- Aţi avut public numeros astă-seară? - Da.
- Îl jucaţi pe Beth? - Nu.
- Frumos păr. - Mersi. Nu e al meu.
- Ţi-am zis eu să-l jucăm pe Beth. - Nu începe, Frank!
Hotelul ăsta e solid.
Cadoul tău e adorabil, dar...
Lumina din glob e alimentată cu sârmă de cupru.
Tatăl meu mereu insistă să am o baterie la telefon în plus la mine.
Dă-te mai în spate.
Ar trebui să meargă.
Vino.
Elicopterul e alimentat şi gata de plecare.
Perfect. Ce faci?
Din coşul de cadouri al hotelului.
- Ce ai în mână? - Prăjitură de ovăz.
Sunt alergic. Vrei să mă omori?
- Scuze. - Scapă de prăjitură.
- Hai înapoi. - Înapoi.
Nu putem ieşi pe acolo.
Brelocul briceag. Pentru orice eventualitate.
Ce eventualitate?
Pentru eventualitatea că sunt răpită şi ţinută ostatică.
- Mi s-a mai întâmplat. - Ce?
Sunt în camera 3402. Trece-mi-l în cont.
- Hei! Ne poţi ajuta? - Cum să nu.
Încă patru minute, Vincent, şi terminăm.
Ia tabloul şi hai să plecăm.
În mai puţin de trei ore ne întâlnim cu cumpărătorul.
Recepţionat.
Bine, Vincent, tu mi-ai luat ceva preţios,
o să-ţi iau şi eu ceva preţios.
Nu e o zi potrivită să fii un om rău.
Paul, mi amor!
Nu!
- Van Gogh călătoreşte. - Excelent.
Într-o oră vreau să am camionul în Juarez.
Da!
Savurează călătoria.
Adio.
Unde e telefonul ăla?
Hai.
- Te rog, spune-mi că Blart e mort. - E mort, dacă prin mort te referi
că îţi elimină membrii echipei unul câte unul
şi că se află în posesia unuia din tablourile tale nepreţuite.
- Care tablou? - Să zicem...
- Nu ştiu, cel cu floarea-soarelui? - Ăla e un van Gogh, idiotule.
Ei bine, o să fie un van Pierdut dacă nu vorbeşti frumos cu mine.
- Ce vrei? - Vreau să facem o înţelegere.
Un troc. O târguială.
Adică sugerez să facem un schimb.
- Eu am tabloul... - Am priceput.
Ne vedem la Grand Hall, vino singur.
E timpul să egalizăm şansele.
Hai, omule.
Îmi pare rău.
Ştii ce?
M-am hotărât.
Dacă o să supravieţuim, nu mă duc la UCLA.
- Eşti sigură? - Da!
Nu-l pot abandona.
El n-a fost singur niciodată.
Noi mereu am locuit cu bunica.
Până un camion de lapte a dus-o într-un loc mai bun.
Au mai fost şi cele 6 zile de mariaj.
El încă doarme cu o lumină aprinsă.
Pe bune?
- E ceva rău? - Nu.
Mulţi oameni dorm aşa.
Da, multă lume de 6 ani.
Tu, vino cu mine.
Pune-l pe Robinson să-l ducă la heliport.
- Hai să mergem. - Maya.
Să mergem!
- E destul de departe. - Maya, eşti bine?
Sunt bine.
Felicitări, Blart.
Mi-ai subţiat numărul angajaţilor în mod semnificativ.
Cred că eşti cam...
Singur.
Eşti speriat?
Nu te înţeleg.
Frica ta să nu rămâi singur.
- Mai întâi te-a lăsat nevasta la altar. - Greşit.
- A stat cu mine 6 zile. - Grozav.
Înseamnă că a probat marfa
şi a fost fericită că a păstrat bonul.
Apoi mama ta a pupat un autobuz.
A fost un camion de lapte, dar îţi dau dreptate aici.
Iar acum fiica ta abia aşteaptă să plece de lângă tine.
Nu e adevărat, tată.
Păi, îşi urmează destinul, are sprijinul meu total.
Răspuns greşit, blegule.
Ea zice că tu nu poţi fi singur
şi că faci tot ce-ţi stă în patetica ta putere
s-o ţii sub degetul tău mare.
- Nu am folosit exact aceste cuvinte, tată. - E în regulă, scumpo.
Vezi tu, Vincent, eu sunt un om independent,
dar nici nu-mi place să fiu singur.
Eu sunt o contradicţie.
Ţi-am spus că eram nebun.
Şi eu ţi-am spus că sunt nebun.
Nu poţi fi mai nebun decât mine.
Nebunia mea va lua nebunia ta, o vă vârâ într-un tub de metal,
îl va umple cu şobolani, apoi va da foc tubului
până când şobolanii nu vor avea altă cale de scăpare decât mâncându-ţi nebunia.
Eşti orb, nu vezi avalanşa de nebunie pe care-o voi declanşa.
Nu ştii ce-ţi voi face!
Tu nu ştii ce-ţi voi face!
O să mă învârt până voi vomita pe tine şi prietenii tăi.
Chiar nu-mi pasă!
O să-ţi vâr faţa în sirop de arţar şi te voi pune să cânţi muzică gospel!
Îţi ridică părul de pe spate asta, Blart?
Eu mă voi târâ în interiorul tău şi voi depune ouă ca un pui de păianjen!
Abia aştept!
Eu am ochi de culori diferite!
Aşa mi-am trăit viaţa!
Eu voi aduce o chitară folk la o trântă între dovleci,
pentru că aşa am fost adus eu!
Aici m-ai pierdut.
Îţi dai seama cât de nebun sunt!
Dă-mi fiica înapoi!
Dă-mi tabloul!
Du-te şi ia-l, înainte să-l strice.
Dă-te înapoi!
Tu chiar credeai că voi fi învins
de o non-entitate transpirată şi lentă ca tine?
"Non-entitate."
Vezi tu, ştiam că nu eşti de încredere, aşa că mi-am luat o poliţă de asigurare.
Permite-mi să ţi-i prezint pe câţiva din asociaţii mei.
Gino Chizetti,
Staten Island Industrial Complex.
Saul Gundermutt,
Philadelphia Farmers' Market.
Khan Mubi,
King's Landing Walmart.
Şi ultimul, dar nu cel din urmă,
Donna Ericone, Mall of America.
Trebuie să vă împrăştiaţi, oameni buni.
Nu vă vede.
Împrăştierea.
Aveţi şi un super erou printre voi.
Care e treaba cu pelerina?
De ce porţi pelerina, Khan?
Am venit direct de la frizerie.
Vincent, tu nu înţelegi.
Dacă mă păcăleşti o dată, să-ţi fie ruşine.
Dacă mă păcăleşti de două ori, să-mi fie ruşine.
Eşti sigur de asta?
Şi eu mi-am luat o poliţă de asigurare.
Credeam că v-am eliminat...
Arme neletale. Acum pricep.
Să-ţi fie ruşine.
Noi suntem antrenaţi pentru detectare, raportare, observare şi raportare.
Dar într-o zi, acum 6 ani, un om a făcut mai mult de atât.
Şi eu sunt acel om!
Noi suntem acel om!
Şi aşa îţi spun, dle...
Foot Locker!
Dă-mi arma. Omorâţi-i. Pe ei!
E o cută pe covor.
Să-i anunţaţi să vină să-l schimbe, bine?
Foot Locker!
Tată!
Mă duc la heliport!
Saul! Ajută-mă!
Întoarce-te!
Ce?
- Nu se poate! - Chiar nu puteai sta deoparte, nu?
Eduardo. Ştiam eu că eşti implicat.
Cum poate un bărbat ca tine să cucerească inima
unei femei ca Divina?
Ce tot îndrugi acolo? Fiica mea a fost răpită!
- Hai, omule! - Uite!
N-avem timp să ajungem la ei.
Hei, Blart. Am auzit că ai nevoie de întăriri.
Partea amuzantă e că nu-i nici un heliport aici.
Dar e unul acolo.
L-am prins.
Nu avem mult timp la dispoziţie.
- Mersi, Nick. - Fără resentimente.
Ţine-te, Paul!
Fir-ar.
Să nu te uiţi în jos!
Nici în sus!
Săritura cu noduri in gât!
Vin în forţă!
Tată. Vino.
Hei!
Termină de încărcat. Eu termin asta.
Sus cu tine, domnişorică.
Băieţi, care mi-aţi luat părul?
Cred că Maya tocmai şi-a văzut viitorul.
Frumoasă lovitură.
Nu te mişca.
Tu să nu mişti.
Se pare că ai ajuns într-o situaţie lipicioasă.
Nu prea cred că-l pot repara aici.
- Ai terminat? - Da.
Grozav. Şi eu.
Fulgi de ovăz!
Să pariezi mereu pe Blart.
Tată!
Paul Blart nu a atins în mod oficial limita de jos în cele din urmă.
Eu şi Eduardo am trecut peste neînţelegerile noastre.
I-am spus că dacă vrea să aibe parte de acţiune adevărată
are un job asigurat la West Orange Pavilion Mall.
Ofiţer Blart.
M-a refuzat pe loc.
Dar am avut ocazia să-l cunosc pe om în persoană...
Dle Wynn.
Şi îmi era recunoscător că i-am salvat colecţia de artă.
Foarte recunoscător.
Sfânta langustă!
Cum totul îmi mergea ca pe roate, m-am gândit că e timpul să iau o decizie
care îmi va schimba viaţa pentru totdeauna.
Paul?
Tu...
- Uită-te la mine. - Bine.
Tu eşti un bărbat neînfricat,
un tată iubitor,
un super erou ciudat şi diform.
- Mulţumesc. - Inima mea îţi aparţine.
Divina, ascultă-mă cu mare atenţie.
Unii oameni cred că eşti mai puternic dacă îi ţii aproape pe cei dragi.
Dar realitatea e
că singura putere constă în a da drumul celuilalt.
Dar eu iubesc...
Asta e tot.
E uşor să cazi pradă dragostei, mai greu e să-ţi găseşti pe cineva să te prindă.
În plus,
tu nu mă iubeşti.
- Dar eu... - Tu iubeşti misterul.
Asta sunt eu pentru tine.
Eu sunt un cowboy singuratic.
Un renegat.
Un armăsar Rocky Mountain.
Dar adevărul e că nu sunt nimic din toate astea.
Sunt un simplu om.
Calităţile pe care le cauţi tu se regăsesc în el.
Omul ăla, care stă acolo. Omul ăla,
care tânjeşte să prindă... Plânge acum, nu?
Aşa e, plânge.
Plânge în toată regula.
Dar el e ce cauţi tu, Divina.
El s-a legănat pe o frânghie ca un cavaler într-o armură strălucitoare,
ne-a salvat pe mine şi fiica mea şi te iubeşte.
Du-te la el.
Du-te.
Ai dreptate.
Dar nu te păcăli singur, Paul Blart.
Tu eşti un armăsar Rocky Mountain.
Chiar mă simt bine.
E posibil să fi făcut o greşeală colosală.
Colosală.
Doamnelor şi domnilor,
pentru a-i cinsti lunga carieră de loialitate nemuritoare,
onoarea şi actele de eroism,
pentru că şi-a făcut datoria şi mai mult de atât,
în două rânduri,
Asociaţia Ofiţerilor de Securitate e mândră să inmâne ofiţerului Paul Blart
cea mai mare
şi singura decoraţiune,
Medalie de Onoare în Siguranţă.
Drumul vieţii e anevoios.
Dar odată ce ajungi în vârf, priveliştea e uimitoare.
Uite, m-am gândit foarte mult.
Şi o să fiu foarte fericită
la Central Jersey Applied Technical Junior College.
- Serios? - Da.
Ce dacă nu au o echipă de fotbal
sau un campus.
Cui îi pasă?
Ultimele zile mi-au schimbat priorităţile.
Dacă vrei să rămâi acasă cu mine şi să-mi ţii companie,
un an sau doi până îmi revin, trebuie să-ţi spun
că eşti dusă cu pluta.
Te duci la UCLA.
În plus...
Sfânta langustă!
Aşa am zis şi eu. Exact aşa.
Du-te. Distrează-te.
Nu prea mult.
În regulă.
Cât despre renegatul ăsta, unii sunt făcuţi să umble singuri.
De unul...
Ce avem noi aici?
- Hei! - Scuze.
Ştii ce-ai făcut?
Ai trecut strada neregulamentar în centrul oraşului, dle.
De fapt, sunt ofiţer.
Îmi cer scuze.
Trebuia să fi recunoscut privirea de oţel a unui camarad de arme.
Tot ai de gând să-mi dai amendă?
Nu.
Îţi dau numărul meu de telefon.
În caz că vrei să bem ceva vreodată.
Eu nu beau.
Dar călăresc!
- Eşti în regulă? - Nu.
Dar nu mi-a fost niciodată mai bine.
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania