Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
Www DVDLovers org
HDLovers Team
Trebuie să citiţi dozele pe ambalaj.
Sunt organizate pe măsuri.
Ia pastilă şi o ascunde în mâncare.
Jumătate ar trebui să fie suficientă.
O confrunţi cu tabelul.
Termină!
Nu, nu cu dumneavoastră.
Îi spuneam câinelui meu...
Am un Labrador.
Jos!
Câinii sunt foarte afectuoşi.
Cu cei mici şi cu adulţii, mai ales cu adulţii.
- Tu acum, îmi spui unde te duci? - La Chicca.
- Nu cred. - Nu crede!
- Te duci la Gregorio! - Nu!
Spunând minciuni, îţi faci mai mult rău ţie, decât mie.
Dumnezeule, ce rupi! Ţi-a spus că mă duc la Chicca.
După ne vom vedea cu ceilalţi şi s-ar putea să fie şi Gregorio.
- La ce îţi trebuie astea? - Nu sunt ale mele.
- Erau în poşeta ta. - Sunt ale Chicchei.
- Mi-a cerut să i le ţin. - Mă iei drept o cretină?
- Nu mai controla în poşeta mea. - Dumnezeule, mă aduci la disperare.
Dacă ai şti, tu pe mine.
Roşa, să mergem să dormim, că e târziu. Vino cu mine.
Bravo!
- Spune noapte bună bunicei. - Noapte bună. - Pa, micuţo.
- Bruno, la 10 în pat. - Ai înţeles, Bruno?
- Şi fără nazuri. - Nu face nazuri cu bunica.
- Spune-i mamei că nu faci nazuri. - Desigur, îl aperi că de fiecare dată!
- Când vreodată? - S-o lăsăm baltă.
Nu mai iau anticoncepţionalele.
- Ai făcut bine. - Da? - Mhm.
Da.
Traducerea şi adaptarea: HDLovers Team.
Fata ta spune numai minciuni.
- Nu spui nimic? - Ce vrei să spun?
- Are 17 ani. Ciudat ar fi să nu spună. - Iese cu Gregorio.
Sunt împreună! Mi se pare normal, nu?
- Mie nu-mi place de el. - Da, dar ei îi place.
- Nu-ţi place nici ţie! - Aşa este, nu-mi place nici mie.
Nu rezolvi nimic dacă îi interzici.
Îţi aduci aminte că ai tăi, nu vroiau să ieşi cu mine?
Au rezolvat ceva? Nu!
Câţi adolescenţi ai examinat, Eva?
Mulţi, îţi mulţumesc încă!
Încearcă să vezi lucrurile, din alt punct de vedere.
Este fata mea, nu pot privi lucrurile din alt punct de vedere.
O critici mereu.
Mă critică mereu!
- Dă-l la mine. - Mulţumesc.
- Am uitat telefonul dincolo. - Repede. E târziu!
Gata!
Avea o cutie de prezervative în poşetă.
- Ah! Şi tu de unde ştii? - Le-am găsit.
- Ia-i controlat în poşetă? - Căutam ceva.
Eva!
Sofia trăieşte drama ieşirii din scena familiei.
S-o lăsăm să iasă, fără să o deranjăm prea mult.
Ar fi greşit!
Are nevoie de un conflict, pentru a se defeni...
un model, pe care să-l urmeze.
Eva, mama mea îşi vedea de treaba ei.
Nu poţi înţelege, cât de simplu a fost.
Când am ieşit din scenă familei...
ai mei nici nu şi-au dat seama.
Mama a spus: "Unde este Rocco? A ieşit? De unde să ştiu eu?"
Viaţa, de ce Bruno are numele Bruno?
Tatăl meu se numeşte Amedeo, al tău Ennio...
Cum de ne-a venit în minte Bruno? Ţie îţi place?
Trebuie să ne facem griji după zece ani?
Nu...
Oricum, nu-i răspunde aşa mamei mele.
- Aşa cum? - Cum i-ai răspuns.
- Este biodinamic, va fi bun? - 25 de euro.
Trebuie să fie bun.
Dacă nu, ne oprim o clipă şi luăm un altceva.
Bianca, este o cină, nu o degustare.
Ştiu, dar Eva critică mult şi nu aş vrea să o aud.
Vom spune că l-am cumpărat eu, aşa mă critică pe mine.
Bine.
- Ce faci? - Îi rup preţul.
Nu-l rupe! 25 de euro! Pune-l pe capac.
Răspund eu!
- Uite-i! Ce mai faceţi? - A ajuns Peppe?
- Încă nu. - Bună.
Am făcut Tiramisu.
Nu închide uşa, acum urca Cosimo şi Bianca.
- Brânză sau mascarpone? - Mascarpone.
Vreau să văd, dacă ai curajul să spui că este mai bun al tău.
Veniţi.
- Bună! - Bună!
- Am adus tiramisu. - Sofia? - În camera ei.
- Mă duc să o salut. - Nu, las-o în pace.
- Sunteţi în război? - Din ăla mondial.
Ce s-a întâmplat?
I-am găsit o cutie de prezervative în poşetă.
Nu!
- Dacă i se întâmplă Rosei! - Roşa face 6 ani în iunie.
- Se poate? - Uite-i! - Bună, Bianca!
- Bună! - Salut pe toţi!
- Şi Peppe? - Nu a ajuns.
Alb.
- Este biodinamic. - V-aţi păcălit şi voi?
Este un lichior şi aduci doar o singură sticlă?
- Este biodinamic! - Şi asta ce mai înseamnă?
- Înseamnă 25 de euro. - Mamă!
Să-i redăm banii, în rate uşoare?
- Îmi spuneţi şi mie cum vi se pare asta? - Asta se numeşte Lucilla.
Să nu începem!
Ca să fie cu Peppe, trebuie să fie frumoasă.
Ca să fie cu Peppe, nu trebuie să fie chiar frumoasă.
- Scuză-mă, de ce nu? - Peppe este unul care se face plăcut.
- Pentru mine este fantastic. - Sunt de acord.
- E uşor să te îndrăgosteşti. - Este liniştitor, protectiv...
- Da. - Două boaşe!
E uşor să te indragosteti? Uşurel, blonduto.
Ai înţeles?
- Dar dacă aceasta ar fi o bătrână? - Un fel de milf?
- Eu şi cu Eva, suntem zona milf! - Norocul tău, frumoaso.
Eu zic o bătrână autentică. Simandicoasă, poşeta...
- Cum ne aşezăm? - Cum vreţi voi.
- Oricum, e peste Manuela. - Nu-i nevoie să o nominalizezi!
- Vreau să ştiu cine e Manuela. - Fosta nevastă a lui Peppe.
Desigur că nu se poate spune că era frumoasă.
Nu.
A trecut mult timp, nu?
Cu acea voce răguşită... mă cam stârnea.
- Oricum, a fost înainta să... - Nu. - Îmi spui că a fost după?
Oricum, nu aş jura. Ciudată era ciudată.
- Nu-i nevoie să-mi spui! - Nu pot să cred.
Nu e rău acest bio.
Uite-i! Uite-i!
Bună seara la toţi! Bună, dragilor!
- Ce aveţi? - Lucilla?
- Lucilla se scuză, dar are febră. - Deci! Nu vine?
- Nu, se simte rău. Nu vine. - Vroiam să o cunosc.
Ştiu! Şi ei îi pare rău.
- Să plec? - Nuuu!
Şi tu, ce mai zici?
- Te-a părăsit deja, Peppe? - Nu... - Spune adevărul.
- Nu m-a părăsit. - V-aţi certat? - Nu.
- Câţi ani ai spus că are? - Nu am spus câţi ani are.
- Oricum, e de vârsta noastră. - Vai de mine!
- Ce? - Bătrânioara.
Măcar este un raport matur.
Noroc că spusesem, fără înţepături cu Lucilla.
- Şi pentru Peppe. - Mulţumesc.
- Lucilla oricum nu este. - Desigur. - Dar sunt eu.
- Şi apoi, ce aţi zis? - Nimic, aceleaşi lucruri.
- Genul? - Un profitor.
Nu o cunoaştem. Vroiam să ştim dacă era înaltă...
pitică...
Părul: roşcat, brunet, blond...
- Se preusupunea sarea şi piperul. - Sarea şi piperul?
Îl lăsaţi în pace?
- Începe eclipsa. - Să mergem.
- Văd două. - Sunt două.
După ce termini vinul, vei vedea patru.
- Acum, da... se vede! Frumoasă! - Dă-te la o parte, să văd şi eu.
Lucilla este un nume frumos.
Peppe şi Lucilla: suuna bine.
- De ce nu ne spui ceva despre Lucilla? - Ce să vă spun?
- Eşti îndrăgostit? - De unde să ştiu?
Eva, cum face cineva, să afle dacă este îndrăgostit, de cealaltă persoană?
- De unde să ştiu eu? - Tu studiezi astfel de lucruri.
Dacă vorbeşti 30 minute pe zi cu ea la telefon, eşti îndrăgostit.
- Şi dacă vorbesc 60 de minute? - Atunci, eşti foarte îndrăgostit.
După ce nu vei mai vorbi, asta înseamnă că eşti căsătorit.
- De când sunteţi împreună? - De puţin. Cam o lună.
Mişto! Sunteţi în primele focuri!
- Arzi? - Ard.
Arde!
Cum de ai ales această seară, să ne-o prezinţi?
Nu am ales! Aşa s-a întâmplat.
Îţi aduci aminte când v-am cunoscut?
În acea seară?
- La naiba, îmi era frică! - De ce? - Era emoţionată.
- Întâlnirea cu gaşca lui Cosimo. - Ai făcut asta!
Din acel punct de vedere, Lucilla poate fi liniştită.
- Norocul ei! - Desigur, e sub efectul cortizonului.
În acea seară, cred că m-am scimbat de 10 ori.
20.
Dar, mi s-a părut, că totul a fost bine.
- Acum fac parte din gaşca voastră. - Cine, tu?
- Faci parte din gaşca noastră? - Ce tot spui!
Uită-te ce serioşi sunt! Glumesc!
Bufoni simpatici!
Desigur că glumim. Eşti preferata noastră.
- Ne explici Cosimo, cum ai făcut? - Eiii! Chirurgule!
- Ai grijă! - Tinet-ţi mâinile la locul lor.
- Câte se mai văd? - Vreţi vin?
- Două. - Două...
- Bună aceasta salsa, cum e făcută? - Capere şi măsline.
În vara asta, la mare, trebuie să ne luăm 100 kg de capere.
Gândeşte-te, că la magazinul de aici, costă 7 euro şi 50 de cenţi.
- O cutiuţă din asta. - La naiba!
Ar trebui să iau un teren pe lângă Castelli, ca să cultiv aceste capere.
- Caprele? Pe lângă Castelli? - Scuză-mă, 7 euro şi 50!
Fără cultivări de capere, te rog!
- De ce râdeţi? Este o afacere bună. - Apropo de capere.
- Casa din Salina? - Nimic, încă.
Ar fi prima vacanţă fără Chiara şi Diego! Ce nasol!
- Eu am vorbit cu ea! Va salută. - Ce mai face?
Nasol! S-a întors înapoi, la părinţii ei, în Verona.
A ştii că soţul tău are o relaţie cu o...
- ...de vârsta fetei tale! - Va trece ceva timp, până îşi va reveni.
Chiara este aproape de menopauza, are aproape 50 de ani.
- Nu-şi mai revine. - Nu cred!
Se face coadă, la mine la birou, cu aşa ceva.
Aţi văzut?
- Voi ştiaţi? - Ce?
- De această femeie. - Nu.
- Dă-ţi seama dacă ştiam. - Sigur că da!
- Nu ne-a spus nimic. - Şi dacă ştiai, ce puteai face?
Dacă eşti un prieten adevărat, îi spui.
După tine, chiar dacă am fi ştiut...
i-am fi spus Chiarei, ceva de genul:
"Soţul tău, se cocoşeşte cu o fofoloancă de 23 de ani."
23 de ani?
- 22. - Neîmpliniţi.
- Sunteţi patru distruşi. - Vorbim de lucruri sensibile.
Dacă îi spui, va începe războiul, e vina ta...
- că nu ţi-ai văzut de treabă. - Peppe are dreptate.
Vă avertizez: dacă Cosimo mă trădează, trebuie să-mi spuneţi.
- Dacă insişti... - Tâmpitule!
Ăştia se apăra de o viaţă întreagă, nu-ţi vor zice niciodată nimic.
- Ai dreptate. - O luptă pierdută.
- Suntem prea diferiţi. - Precum PC-ul (Windows) şi MAC-ul.
- Şi bărbatul, cam ce ar fi? - Bărbatul este PC-ul, desigur.
Costa puţin, ia repede viruşi şi poate face câte o operaţie pe rând.
Când Lele este în duş ori se insapuneaza, ori cânta...
- altfel se blochează! - Te face să râzi cu gura până la urechi.
Femeile sunt MAC-urile:
intuitive, rapide şi elegante.
Trebuie să dai o grămadă de bani şi sunt compatibile între ele.
Da, dar creează dependentă.
- Şi acum, cu Diego ce se va inatampla? - Nimic.
- E fără nevasta şi fără fete. - Cu o puştoaică de 22 de ani.
- O viaţă de rahat! - Trebuie să devii talentat...
să te duci la concertul lui Justin Bieber, să te inbeti din bere...
Între timp fosta nevastă îţi va lua tot: casă, banii şi maşina.
Exagerezi mult!
- Întreabă-l pe Peppe. - Nu vorbesc despre aşa ceva.
Câteodată, cumpărăturile mi le plătea nevasta mea.
Un avocat, oricât de turnător ar fi, ştie când să prindă un antrenor de gimnastică.
Ce aiurea!
O familie distrusă pentru un mesaj.
Distrusă pentru o haitulita de 22 de ani.
Neîmpliniţi.
Dar dacă Chiara nu citea acel mesaj...
Acum e vina Chiarei, că a citit mesajul?
Nu, ce treabă are! Dar şi tu ştergeai mesajele.
Dacă cocoşeşti o domnişoară, fii atent, nu?
- Cosimo, ce naiba zici? - La ce să fii atent?
La mesaj sau la faptul că eşti un om de tot rahatul?
De ce te iei de mine? Doar nu am fost eu!
Îmi dai două piftelute, te rog?
- La naiba! Ce cald este. - Are dreptate Cosimo.
- Trebuie să fim atenţi. - Eh!
Noi, aici, ne-am dat toată silinţa.
Asta-i cutia neagră a vieţii noastre.
Li s-a întâmplat lor, dar câţi pot păţi aşa ceva...
dacă unul dintre ei, s-ar uita în telefonul celuilat?
Vei înţelege! Lele nu mi-ar da niciodată telefonul sau.
Uite, ţine-l. Poţi să-l iei.
- Vezi că-l voi lua! - Ia-l! - Mai bine, lasa.
- Nu, nu, nu! - Îi tremura mâna.
- S-a îngălbenit. - Insist să-l iei.
- După, să-l pui şi pe al tău aici, sus. - Vei înţelege!
Vei găsi doar mesaje de la medicul pediatru şi de la sora ta...
- care mă întreabă despre maica ta. - De ce te întreabă pe tine?
Dacă tu nu răspunzi niciodată la telefon.
- Şi tu? I l-ai da pe al tău lui Cosimo? - Nici măcar nu am cod PIN pe el.
Viaţa mea, nici măcar nu l-aş vrea.
- Rocco l-ar înghiţi, în schimb. - Eh, dragoste? - Ia-l.
Poţi găsi vreun san, vreun funduleţ... chestii de la muncă.
Vreţi să spuneţi, că nici unul dintre noi, nu are secrete?
- În afară de Diego, restul suntem sfinţi. - Ce secrete să avem?
Poate ne cunoaştem prea bine!
Să sperăm că mai este vreun secret, dacă nu, ce naiba.
Atunci să jucăm ceva.
- Ce să jucăm? - Să descoperim.
Adică?!
Să punem aici, toate telefoanele.
Aşa, şi?
Pe toată durata cinei mesajele, WhatsApp, convorbirile...
le vom citi şi le vom asculta împreună.
- Oricum nu avem secrete. - Ce joc mai e şi asta?
- Poate e distractiv. - Serios? - Da.
Să fie, haide-ţi.
- Ce să facem? - Asta este al meu.
- Oricum Lucilla este acasă. - Şi aş face-o oricum.
După 7 seara, nici măcar maica ta, nu te mai sună.
- Ce joc mai e şi asta, Eva? - Distractiv.
Nu mi se pare.
Poate ai ceva de ascuns. Www DVDLovers org.
Eu îmi fac griji, că ai putea avea ceva să-mi ascunzi.
Dacă ai un amant, nu vreau să ştiu.
Dacă aş fi avut un amant, ţi-aş fi propus acest joc?
Sau poate, pentru că ai unul, vrei să fii descoperită.
Există un mecanism psihologic, după care...
Ucigaşii în serie, fac totul posibil, pentru a fi descoperiţi.
Scuzaţi-mă! Să jucăm. Dacă ne plictisim, îl lăsăm baltă.
La fel ca şi adevăr sau provocare, jocul din copilărie, vă aduceţi aminte?
De tineri ne mai făceam şi nişte pipe, toţi laolaltă.
Ce naiba!
- Eu, nu eram cu voi. - Nu, tu îţi făceai singur.
- Cosimo, pune telefonul. - Ah? - Pune-l.
- Trebuie să-mi fac griji? - Nu, ce naiba...
Uite-l aici.
Chiar facem asta?
E urât să punem telefoanele pe masă, în timp ce mâncăm.
Din acest motiv, Diego, îşi ţinea mereu închis telefonul.
Iar Lele, îl pune mereu cu ecranul în jos.
- Scuză-mă, cum îl pun eu? - Cu ecranul în jos.
Crezi că nu mi-am dat seama?
Sunt chestii care nu sunt băgate în seamă. Cineva scoate telefonul, şi-l pune oriunde.
Ecranul se poate zgâria şi ca să-l schimbi, costa cam 200 de euro.
- La chinezi, 50. - Atunci să-l zgâriem, nu?
Uite! Îl pun cu ecranul în sus.
Îl pun pe al meu, dar dacă mă suna mama, nu răspund.
Dacă mă sună ăla cu câinele alergic la purici, nu răspund.
- Totul este al vostru. - Să vedem ce se întâmplă!
- Eşti de acord, că facem o mare prostie? - Cea mai mare.
Ajută-mă să spun prostie.
- Tată! - Sofia!
- Salut! - Vă salut pe toţi.
Fata ta, devine din ce în ce mai frumoasă. Îi seamănă mammei.
- Poţi veni dincolo, te rog? - Scuzaţi-mă?
Poţi să-mi dai nişte bani, te rog?
- Nu-mi puteai spune acolo? - Nu vreau, în faţa mamei.
- Ce s-a întâmplat? - Aceleaşi chestii.
V-aţi certat?
- Câţi ani are Sofia? - 17 în iunie.
Îmi aduc aminte, când i-am sărbătorit ziua de naştere la Circeo.
- Câţi ani împlinea? Zece? - Da.
Îţi aduci aminte? Parcă era ieri.
- "Mamă, cum trece timpul!" am spus atunci. - Da.
"Odată era numai imaş" doar că?
- "Cei de culoare, au ritmul în sânge" - "Pippo Baudo este un profesionist".
Terminaţi-o! Am zis şi eu ceva!
- Staţi! Primul mesaj! - Este al meu.
Să-l citim?
"Pot avea trupul tău?"
- Cine este? - Nu ştiu.
- Începem bine! - Ce vrei să zici?
- Nu ştiu. - Cine este? - Nu ştiu numărul.
Nu pot şti cine este. Poate e cineva care a greşit.
Ce să fac?
Este numărul de la mesaj.
- Mă sună! - Răspunde!
- Da...
- Nu! Pune-l pe mâini libere. - L-am pus, l-am pus!
Alo? Cine este?
Alo?
Este cineva, dar nu vorbeşte.
Alo? Cine este?
Bâta mea!
- Eşti normal? - E doar o glumă!
Să te ia naiba!
- Eşti doar un... - Un prost! Spune-i!
- Eşti un prost! - Ce glumă e asta?
- O mică glumiţa! - Oricum, îmi dădusem seama.
- Ce tot spui! - Se înţelege după fată.
Poţi să-mi dai telefonul, că trebuie să ies?
Salută măcar.
- Vă salut pe toţi. - Bună, Sofia!
- Bună, Sofia. - Am salutat şi mai înainte.
A salutat şi mai înainte.
- Nu-i aşa mereu? - Câteodată, mai rău.
La această vârstă, sunt incontrolabili.
- De ce? Tu cum erai la vârsta ei. - Cum eram?
- Cum erai? - Îmi aduc eu aminte, cum era.
Era un... ajută-mă!
Superficial.
Adjectivul perfect.
- Îi plăcea doar mingea şi încă o chestie... - Iubire, nu-i ascultă.
- Maică să era inebunita. - În schimb, ale lor, erau fericite.
Eu, chiar nu ştiu, dacă voi fi o mamă bună.
- Eşti însărcinată? - Nu... nu...
Încercaţi?
- Să zicem că da. - Atunci să fie pentru voi!
Nu avem încă, de ce să dăm noroc.
Doar faptul că cineva face sex.
Carlotta, nu am terminat nici măcar primele pahare! Chiar aşa stăm?
Ce am spus? Nu cred că cineva se scandalizează!
- Ce treabă are?! - Vreţi să credem...
că după mulţi ani de căsnicie, se face sex ca la început?
Avem două persoane, care încerc să aibă un copil.
Să ciocnim, ceva mai dumnezeiesc.
Pentru copiii, care dau un sens, vieţii noastre frumoase.
Era mai bun ăla, cu lumea care făcea sex.
Nu-ţi place nimic.
Nu-mi place gândul, că fără copii...
viaţa nu are un sens.
- Câteodată este o alegere comodă. - Ce înseamnă asta?
Faci un copil şi mergi înainte, fără a te mai gândi la altceva...
şi trăieşti aşa, cu comoditate, tot înainte.
Nu vreau un copil, doar pentru a merge înainte.
Atunci pentru ce?
- Pentru o mie de motive. - Zi-mi unul.
Unul? Pentru a completa perechea.
Ca şi cum, în doi, nu putem avea o viaţă fericită...
pentru că fericirea, ajunge întotdeauna de la altcineva.
- Ce naiba, Peppe! - Ca şi seara trecută...
că ne-am certat pe baza lui Dumnezeu. Până la urmă, este aceeaşi chestie.
Eu nu vreau astfel de ajutorase.
Sensul vieţii mele, vreau să fiu eu.
Sunt egoist? Pot fi egoist şi aşa voi muri.
Noroc.
Câteodată, poţi fi egoist, dacă nu vrei copii.
- De ce? - Cred că...
Să faci un copil, este un act foarte generos.
În schimb, poate fi frică de bătrâneţe.
Mulţi sper, ca un copil, poate da o a doua viaţă.
Toate aceste griji, eu nu mi le fac.
Mi-ar fi plăcut mult, să am o fiică. Aş fi făcut multe.
Eu gândesc că şi Rocco. Acum mă luaţi la mişto...
momentul cel mai frumos al zilei este când o pun pe Roşa în pat.
Se uită la mine şi-mi spune: "Mamă, eşti cea mai frumoasă din lume."
În acel moment mă simt fericită, fericită... fericită.
Mi se pare că am înţeles.
- A spus, fericită. - A spus? - Era odată.
Aşteaptă până la 16 ani şi seara te va trimite la plimbare...
- şi după, vei vedea cât eşti de fericită. - Nu spune asta!
Avem nevoie de copii, pentru a ne da o a doua posibilitate.
Prin ei, îţi retrăieşti etapele existenţei tale.
Eu nu vreau să retrăiesc etapele vieţii mele.
Asta, pentru că, ai avut o viaţă de rahat..
- E sora mea, ce să fac? - Răspunde.
Pe mâini libere!
- Bună, Marta. - Pe mâini libere!
- Aşteaptă o secundă. - Peppe, eşti?
Bună, nu spune lucruri ciudate, căci sunt cu telefonul pe mâini libere.
- Dacă faci aşa, nu se pune. - Pe mâini libere?
- Suntem pe mâini libere. - Nu e că poţi avertiza!
- Scoate-l de pe mâini libere! - Nu pot.
- Cum nu poţi?! - Nu pot.
- Ce e cu toată zarva asta? - Sunt la Rocco şi Eva.
- OK, pa pa. - Pa, Marta.
- Pa. - Vă salut pe toţi!
Te sun altă dată.
Dacă e pentru locul de muncă din Anzio, să ştii că nu mă duc.
- Vorbim mâine. - Bine, pa.
Scuzaţi-mă! Am fost de toată jena. Nu eram pregătit.
La următorul apel, nu voi greşi.
Ce trebuia să faci la Anzio?
Sora mea, mi-a găsit un loc de muncă, într-o şcoală privată.
- Şi de ce nu vrei să te duci? - Este departe.
Aş fi mai atent cu aceste vremuri.
Ştii cât e de frumos, să lucrezi la doi paşi de mare.
Da.
Eu m-aş duce imediat în Anzio.
Nu am înţeles.
- Te-ai duce imediat? - În Anzio?
Da, de ce nu?
- Mâine te-ai duce în Anzio? - Mâine te-ai duce în...
- A înţeles! Ai spus de trei ori! - Am spus, doar ca să zic.
- Vroiam să-l conving pe Peppe. - Doar nu e un copil.
Am trimis curriculum-ul meu peste tot, voi avea ocazia care mi-o doresc.
- Nu ajunge din cer, ah? - Dar ce este, un proces?
- Nu te pot da afară, în acest fel. - Nu m-au dat afară.
- Mi-au reinoit contractul, e altă chestie. - Nu, este mai rău.
De zece ani îţi reinoiesc acel contract, pe termen determinat.
- Este ilegal, îi poţi distruge. - Lele, îţi mulţumesc.
Chestia asta, o voi rezolva de unul singur, cu calm...
- fără grădiniţe şi fără să mă duc în Anzio. - Cu calm?
- Este timpul să-ţi mişti curul! - Ai terminat? Gata!
Să mă scuzi, dar trebuie să te mişti!
Abia ce am închis magazinul, şi am căutat altceva...
- am cumpărat taxiul. - Să luăm exemplu.
Tu faci pe glumeţul, dar eu, mă mişc din nou...
şi am pus în vânzare licenţa.
- Nici nu ai început să plăteşti raţele! - De vânzare?
- Vreau să văd ce mi se oferă. - Şi când vroiai să-mi zici?
- Îţi ziceam. - Când?
- E doar o idee. - Mereu este.
- De data asta, este cea bună. - Mereu este cea corectă!
Oameni buni, lumea se schimbă.
Car to go, Enjoy? Aţi mai auzit vreodată?
Peste 2-3 ani, taxiurile nu vor mai exista.
- Eu privesc înainte, la viitor. - La fel ca ţigara electronică?
Acolo a avut noroc.
Acolo aveam strada cea bună în afacerile cu ţigări.
Este adevărat.
Aceia au sponsorizat revoluţia din Nicaragua.
- Unde se găseşte, mai exact...? - Acum îţi spun.
Spune-mi!
- Eu am încercat. - Ca şi afacerea cu yorkshire-ii!
- Acolo nu ai fost credibil. - Cine nu te suporta acolo?
- Lilli şi Vagabondul? - Fă bine, ce treabă are asta?
Îmi dai platoul?
Desigur.
- Ce ai făcut? Flori de dovleac la cuptor? - Le vroiai prăjite? Încă o dată!
- Ţi-ai reluat permisul de conducere? - De unde.
Trebuie să aştept până la proces.
- Când va fi? - La sfârşitul lui iunie.
- Eşti preocupat? - Nu, sunt obosit.
Abia aştept să termin cu chestia asta.
- Totul în regulă? - Avocatul spune că voi scăpa repede.
Atunci vom sărbători în această vară!
- Cine este? - Tatăl meu.
- Tatăl tău? - Este tata.
- Flori de dovleac? - Ce foame!
Pe mâini libere, nu?
- Bună, tata. - Bună, dragoste. Ce faci?
- Bine, cinez cu prietenii. - Îţi răpesc doar o secundă.
Am vorbit cu Blanchard.
Mi-a spus că poate face operaţia, chiar şi la Roma.
Are un acord cu clinica Claudia, îţi trimit numărul.
Ok, mulţumesc tată. Pa pa! Să o saluţi pe mama.
- Ce operaţie trebuie să faci? - Nimic grav.
Mastoplastica adiţionala.
Îmi refac sânii.
- Îţi refaci sânii? - Da. - De ce nu mi-ai spus până acum?
- Nu eşti o analistă? - Şi ce?
- Analistele nu-şi refac sânii. - Este puţin cam ciudat.
- Nu-mi plac, îi voi reface. - Dar asta este problema.
- Ar trebui să-ţi placă. - Ar trebui să te accepţi.
O femeie care-şi reface sânii, nu se acceptă?
Nu.
Eu accept totul, în afară de sâni.
- De ce nu-ţi reface Rocco sânii? - De ce nu-i refaci tu?
Pentru că tatăl "primar", nu vrea.
Pentru fiica, se vrea ce e mai bun.
Vrea chirurgul VIP-ilor, profesorul Blanchard!
Unul care operează în Italia dar locuieşte Elveţia.
Desigur, nu Rocco Buccilli...
care face sanurile şi fundurile vânzătoarelor din magazine.
Eu fac două pentru unul: Două ţâţe le preţ de una singură.
- Ai terminat? - De ce? Nu este aşa?
- Nu, pentru că nu este aşa. - Atunci spune.
Soţul nu poate reface sânii nevestei sale.
Nu vorbesc ca şi o analistă, ci din bunul sens.
- Îţi va trece orice fantezie sexuală. - Sunt de acord.
Ca şi cum ai găti! Îţi trece pofta de mâncare.
- E bună asta. - Lui i se întâmplă mereu.
Spune: "Ştiţi ceva? Mâncaţi voi!"
Asta este motivul oficial, tatăl sau mă consideră un tâmpit.
Nu este adevărat!
Pentru faţa lui, ar trebui să vrea un cardiolog.
- Un deştept ca el. - Rocco, gata cu această poveste.
O ţâţă ţi-o face Blanchard şi una ţi-o face soţul.
Fără să ştii care.
Şi când te trezeşti, să spui care arată mai bine.
Nu, asta îi vei cere tatălui tău.
"Care este tata lui Blanchard?"
Nu vreau să o laud, dar nu are nevoie.
- Ţi-a făcut un compliment. - Poate din cauza eclipsei.
Eva are dreptate.
Ar fi, ca şi cum, tu te-ai duce ca să te examineze ea!
- Zic eu... ar fi nasol, nu? - Dar nu ai înţeles!
El, nici nu vrea să audă de aşa ceva. Nu s-ar duce niciodată!
Mie mi-e silă de durată, dar mi-ar place.
Oricum pe canapea sta foarte puţin.
În seara asta eşti un matador!
Această necesitate să-i povestesc, unui străin, problemele mele...
Nu e pentru tine? Chiar nu am chef.
Pentru o chestie, ajung prietenii.
- Eu îl am pe asta. - Nici măcar nu-l plăteşti!
El nu se duce, pentru că astfel de examane, sunt plictisitoare.
Spune-o! Nu mă supăr!
- Munca mea, pentru tine, nu foloseşte. - De ce spui asta?
- Nu-i adevărat. - Dar în sinea ta, crezi.
Eu cred, ca noi doi, facem o muncă asemănătoare.
Tu refaci capatanele şi eu refac sânii.
Facem ca lumea să fie fericită. Ţie îţi trebuie ani...
şi mie câteva ore.
- Al cui este? - Al meu nu e.
- Al meu nu. - Calmaţi-vă prieteni! - Sunt gnocchii.
- Mă duc eu. - Ai nevoie de ajutor?
- Daţi-mi farfuriile, aşa eliberăm masa. - Mulţumesc, Carlotta.
- Bine... mă duc să fumez. - Vin şi eu.
- Cum este luna? - Se acoperă.
- Peppe, am o problemă. - Ce problemă?
În teorie...
în fiecare seară, pe la 10...
o prietenă de a mea îmi trimite...
- Noapte bună? - Ah! Ceva de genul.
Îmi trimite o poză.
- Îţi trimite o fotografie? - O poză.
- Şi ce fotografie? - O poză cu ea.
Ce belea!
Trebuie să mă ajuţi.
- Cu ce să te ajut? - Avem aceleaşi telefoane.
Le schimb, până ajunge poza şi după, îl pun la loc.
- Aşa poza îmi ajunge mie! - Eşti burlac!
Nu dragule. Nu mai sunt!
- Am înţeles, dar eşti singur aici. - Puteai să nu joci.
- Scuză-mă, dar era nasol să nu joc... - Mă ajuţi sau nu? - Nu prea vreau.
Cum nu vrei? Va ieşi un tărăboi, pentru o prostie!
Peppe nu vrea şi astfel, distrugem o familie!
- Şi cam ce poză îţi trimite? - O poză normală.
Nu mă face să fac o figură de rahat, dacă nu...
Peppe.
Acum două seri, mi-a trimis o poză, în care ea avea pijamale cu Pluto.
Şi... ah!
- Pluto? - Pluto!
- Câţi ani are? - Să ştii că nu ştiu!
- Mă ajuţi sau nu? - Ce stres eşti!
Nu ştiu dacă fac bine să-ţi spun.
- Soţul tău se duce la terapie. - Rocco?
Serios? Cine ţi-a zis?
Lele. Să nu mă spui!
Cine-i la ora asta? Al meu?
- Oh! - Cine-i?
- Steve Jobs. - Cine?
- Steve Jobs. - Nu era mort?
E viu, dacă o suna pe nevasta mea!
- Viaţa! - Aici sunt, ajung!
- E urgent. - Cine-i? Mama?
Nu, Steve Jobs.
Ah, răspunde!
- Nu! Ce naiba! Nu vorbesc limba. - Răspunde! - Mulţumesc.
- Bună seara, Riccardo. - Bună seara, doamna Maşi.
- Vroiam să-i spun că PC-ul e gata. - Perfect!
- Încă sunteţi la muncă? - Fac ore suplimentare.
Prea mulţi viruşi printre noi, doamnă.
- Vin să-l iau mâine... pe la 7? - Bine.
- Pe mâine. - Pe mâine, la revedere.
- E tehnicul cu PC-urile. - Şi l-ai memorizat Steve Jobs?
- Mişto, nu? - Dacă suna mecanicul, apare Marchionne?
Un mesaj! Două!
- Giulio de la fotbal. - Giulio Fotbal!
- Giulio Fotbal, confirmare pentru mâine. - V-a mers bine.
- Mâine se joacă? - Se pare că da.
- Spune de mâine, nu? - Mie nu mi-a ajuns.
- Acuş îţi ajunge. - Cumva ai terminat creditul?
- Nu din cauză că m-aţi dat la o parte? - Glumeşti?
Giulio a organizat totul, ştii cum este, nu?
- Cum este? - E neatent.
- Nu-l ştii pe Giulio?
- Vezi-ţi de treaba ta, ai înţeles? - Da! Oricum, vin-o.
- Ne schimbăm. - Sunteţi nişte idioţi.
Mă chemaţi, doar când nu aveţi portar.
- Îl chemaţi, doar când nu aveţi portar? - Nu-i adevărat.
- Viaţa! Este un lucru urât. - Mama mia, Bianca!
- Alice în Ţara Minunilor! - Aşa sunt prietenii!
Aşa prieteni, o ghioagă! Mie mesajul, nu mi-a ajuns.
Încearcă să-l închizi şi să-l redeschizi.
- Câteodată... - Poate fi şi asta.
Sunteţi trei păstarnaci.
- Mesaj pentru Cosimo! - Cine-i?
- Marika, sună-mă de urgenţă. - Cu trei semne de exclamare.
Cine-i Marika, de are nevoie urgent să o suni?
- Cine-i? - Numele sună bine.
Îmi pare rău să vă delud, dar Marika, este de la centrala taximetriştilor.
Ştiţi cum este? Piaţa Vittorio la colţ cu Rinascimento...
Nu are număr.
Suno! Ne-a făcut curioşi aceasta Marika.
În afară că mâncăm... poate îmi împinge vreun schimb.
Poate este o urgenţă, un schimb de tură.
Uite cum îşi apără soţul! Se vede că v-aţi luat de puţin!
- Viaţa mea, apără-te de unul singur. - Sună. - Nu, ce naiba!
Dacă este vreo schimbare, îmi distruge weekend-ul!
- Duminică, mâncăm cu ai mei. - Atunci îţi salvează weekend-ul.
Marika nu-i genul care să-i placă.
- E o grasă tatuată, cu două ţâţe aşa. - Gata!
Ce prenume are? Poate i le-am făcut eu!
- Ce este? - Scuzaţi-mă!
- E al meu, o aplicaţie americană. - Arată.
20 de paşi...
- Unde te duci? - 126... ce naiba e?
Este un program de antrenament.
În teorie, sunt 12 săptămâni...
şi pierzi între 8 şi 12 Kg.
Succes asigurat! Www DVDLovers org.
Ai început azi?
- Chiar acum trebuie să faci? - Când sună.
- Scuză-mă, dar şi noaptea? - Da... dacă sună!
- Închide-ţi telefonul. - Nu pot să-l închid.
Cum să antrenez, în asemenea hal?
Aceata aplicaţie, ştie că ai mâncat jumătate de Kg de gnocchi?
- Le ard! - La naiba!
Este o idee genială!
Unde ai găsit aplicaţia asta? O vreau şi eu.
- Am descărcat-o de pe net. - O ştiaţi şi voi? - Nu!
- Şi apoi, cu gnocchii în stomac! - Am schimbat telefoanele.
- Suntem siguri? - Nu rupe ghioaga.
- De ce nu mi-ai spus? - Ce?
Că te duci la terapie.
- Mă duc de puţin timp. - De când?
Cam şase luni.
Nu-i de puţin.
- Eşti supărată? - Nu.
Da...
Nu ştiu, puţin.
- Nu ai vrut niciodată. - Acum da.
Acum da! Dar de ce?
Poate terapia, nu ajută la nimic, dar vreau să încerc orice.
Dacă ne despărţim, măcar ştim că am încercat.
- Şi foloseşte la ceva? - Tu trebuie să-mi spui.
- O chestie importantă, am învăţat-o. - Ce anume?
- Să demaschez. - Adică?
Nu face dintr-o discuţie, o luptă de supremaţie.
Nu cred că cel slab, este cel care e dispus să cedeze.
Chiar cred că este bun.
Perechile care durează, sunt cele în care, unul din doi...
reuşeşte să facă un pas înapoi.
Chiar dacă este cu un pas înainte.
Doar nu vrei să ajungem ca Bărbie şi Ken.
Tu toată refăcuta şi eu fără boaşe.
Mă duc să-mi schimb cămaşa, că s-a lipit de mine.
Mai bine, da.
WhatsApp-ul lui Peppe!
- Singurul care poate sta liniştit. - Este o poză.
- De la Isa Clementini. - Atenţie, nu este Lucilla.
- Ce-i cu vocea asta? - Pentru a sublinia...
Clementina câteodată, îmi trimite o...
- Aşa îl strici! - Ce este? - Nu, nimic.
- Mi-o arăţi? - Arată-ne şi nouă.
- Sunt chestii private. - Totul este public în această seară.
Dă telefonul! Peppe, uite, mă ridic!
- Peppe, mă ridic... ia-ţi mâinile! - Arată-ne pozele!
Îl las, îl las!
- În seara asta, se poate oricine. - Ai înţeles, Peppe?
- Dar ce este? - S-a zgâriat.
- Îmi arăţi! - Rocco! - O moment!
- Nu ştii ce a ajuns. - Ce s-a întâmplat?
Tu care eşti de meserie... cum trebuie să te uiţi?
- A cui este? - Ghici?
- Pare o ştoarfă. - Cine e? - Nu-i pentru voi.
- Peppe...? - Ce e?
- E logodnica lui Peppe? - Nu e logodnica mea.
Ţi se pare că aia ar putea fi logodnica mea?
Face cură de slăbire.
Nu, saluta Soarele.
După divorţ, Peppe, nimic pentru ani întregi şi dintr-odată...
- logodnice, amante... - Nu trebuie să dai socoteală.
- O mie de puncte. - Da! Desigur.
Apluze pentru Clementini.
Ce este? Un mesaj?
- Al cui este? - Al tău. - Uite-l.
- Ce sonerie i-ai pus? - O broască. - Cine, eu?
Nu sunt tâmpit, Poate au pus-o copiii.
Lucio, "Ce faci?" Ce drăguţ este!
Cine-i Lucio?
Un coleg de la ENI, de la biroul de legalizări.
- Nu mi-l aduc aminte. - Erai în maternitate când l-au angajat.
E un tip foarte simpatic.
De ce te întreba ce faci?
Azi am fost mustrat pentru un litigiu...
în Basilicata, care durează de cinci ani.
- M-a văzut puţin cam... - Nu răspunzi? - Nu.
Nu...
Eu nu-i înţeleg pe cei, care nu răspund la mesaje.
Ce te costă?
A fost atât de drăguţ, să se intereseze, nu?
Cât durează: "Sunt bine, sunt acasă" şi gata!
Chiar aşa.
De ce să scrie că e acasă, dacă nu-i adevărat?
- Chiar aşa. - Ca să zică.
Dacă e aşa, poate scrie: "Sunt bine, mulţumesc...
- iau cina cu prietenii." - Exact.
De ce să spună unde este?
O chestie de principiu.
Nu mai exista privacy.
Odată convorbirile începeau cu "care mai e treaba?", "eşti bine?".
- Şi acum "unde eşti?" - Nu, a întrebat dacă eşti bine.
Eii! E treaba mea unde sunt, ai înţeles?
De ce să-ţi zic unde sunt?
Pe tine, ce ghioaga mea, te interesează unde sunt?
- De ce te iei de mine? - Aceste chestii...
ne distrug şi ne fura intimitatea...
şi suntem noi care le permitem, fără a ne da seama!
- OK! Nu răspund! - Bravo, nu răspunde.
Vă dăunează eclipsa asta.
Rocco, ţi-a ajun un email.
- Am primit şi eu un mesaj. - Întâi, mail-ul lui Rocco.
- Cine-i? - Frica, ah?
Orizzonti Tour: confermata vila din Salina.
- Oh, ce noroc! - Ţi-a mer bine.
- Să citim mesajul Carlottei. - Aşteaptă!
Aş vrea să-l citesc eu.
Am înţeles un lucru, care l-aş vrea...
Şiri, citeşte mail-ul.
- Nu ai nici un email nou. - Nici Şiri te înţelege.
- Care email? - E un mesaj.
Este un mesaj.
Şiri, citeşte mesajul.
Ai un mesaj de la +39346237173.
Gentila doamna De Roşa, vroiam să vă informăm...
că avem un loc, începând cu luna iunie.
În această perioadă, poate avea 25% reducere.
Pentru orice nelămurire, nu ezitai să ne contactaţi.
Mulţumim pentru alegere.
Staff-ul casei de bătrâni "La quiete".
- Vrei să răspunzi la mesaj? - Nu vreau să răspund!
Ţi se pare că ăştia, trimit mesaje, la astfel de ore?
Ce e? Un ospiciu?
Acum o săptămână am fost acolo cu Rita, o prietenă de a mea.
Mama ei este acolo.
Un loc superb, am văzut clădirea.
- Am cerut informaţii. - Asta e tot?
Cineva cere informaţii la un ospiciu?
Ca şi cum, cineva se duce la o înmormântare, şi dacă tot este acolo...
întreabă, dacă mai este vreo gropa liberă.
Ce treabă are? Nici măcar, nu este un ospiciu.
- Este un loc de 5 stele. - De ce nu mi-ai spus nimic?
Am uitat.
Nu am pus, nici măcar, numărul în agendă!
Nu pot să cred. Vrei să scapi de mama?
Lele, te rog... nu sunt ceea ce crezi!
- Nu vreau să scap de ea. - Femeia aia, îţi vrea binele.
- Ştiu. - Ne ajută mult, cu copiii...
- Sau greşesc? - Nu greseti.
- Dar... - Dar ce...?
Şi eu îi vreau binele mamei tale.
Dar de când este ea în casă, s-a stricat echilibrul nostru.
E vina mamei mele, că doarme în camera din fundul holului...
dacă noi avem probleme. Pot să cred?!
Să ne facem, că nu ţi-am zis nimic.
Nu avem probleme! Este totul OK.
Lele, şi eu îi vreau binele mamei lui Cosimo...
dar dacă ar sta cu noi, nu ştiu dacă aş putea.
- Cu mama mea? - Eh!
Cu mama, nu aş vrea să stau nici eu, crede-mă!
Acele vile sunt atât de faine, pentru că bătrânii vor să meargă acolo.
- Ca şi cum, ar fi invacanta. - V-aţi pus de acord?
Tu ai sta cu mama Carlottei în casă?
- Eva, mama e văduvă. - A să nu. - A mea nu.
E văduvă... dar, rupe şi ghioaga.
Am luat mai multe pizze de la maica ta, decât de la tata.
- Cam puţin ai luat, nu crezi! - Mama ta nu radiază de simpatie.
- Bine, ştiu că e dificil uneori. - Ah!
- Cât e ceasul? - Abia a trecut de zece.
- Haide-ţi să vedem eclipsa. - Lăsaţi-vă telefoanele pe masă.
- Pot să-l iau pentru o poză? - Bine, doar tu. Voi ne, bine?
Ai înţeles la ăştia, ce organizare?
Nu reuşesc în timp să-l îngroape pe unul, şi deja e ocupat locul.
Râzi tu, dar era plin acolo.
- Ar trebui să deschid o casă de bătrâni. - Bravo, deschide-o în Castelli!
Aşa scoţi capperii şi pui bătrânii.
E foarte frumoasă, chiar dacă aş privi doua.
- Sunt două. Una peste cealaltă. - Da, dar nu...
- Ai văzut ce frumos? - Peste un pic, dispare tot.
Îmi pare rău pentru prima.
Am zis, ca să zic, nici măcar nu mi-am dat seama.
Nu vroiam să te superi.
Nu m-am supărat.
Cine ştie de ce eclisele, ne fascinează atât de mult!
- The dark side of the moon! - Ce disc!
La naiba!
Să facem o poză.
- Care e în stare? - Eu! - Gen selfie?
- Mi-au dat voie cu telefonul... - Strângeţi-vă! - Mă aplec.
Aşteaptă, viaţa, fac eu.
- Nu vă mişcaţi! - Sunteţi toţi?
- Gata? - Surâdeţi! - Unu, doi...
- Ce vrea asta, vineri seara? - De unde să ştiu?
- Cine-i? Ivano? - Fostul ei. - Uitaţi cum îl mănâncă!
- Nu mă mănâncă. - Glumesc! - Atunci să facem poza!
Haideţi!
Nu înţeleg de ce l-ai memorizat Ivano.
Se numeşte Ivano. Cum să-l memorizez?
- Cu prenumele, doar nu-i fratetu. - E fostul, gata! - Chiar aşa!
- Foştii sunt periculoşi. - Sunt ca şi japonezii.
Nu se supără niciodată.
- În special, dacă nu sunt ei care au lăsat. - Adevărat! Bianca?
- Bianca, cine a terminato? - Eu. - Fă odată poza!
- E nevinovat, o chestie de principiu. - Zâmbiţi!
Unu, doi...
- Noroc că era nevinovat! - Ce naiba de mesaj mai e şi asta?
- Îţi explic acum. - Ce să explici?
- A scris "Am chef să de cocoseala". - Poate din vina T9-ului!
- Ce naiba zici, Peppe? - Îţi explic acum.
- Explică-mi. - Cum să încep...
Ivano are o relaţie cu una, o relaţie de sex.
Pentru ea e o relaţie de sex, iar el e îndrăgostit lulea.
Nu vrea să recunoască şi suferă ca un câine.
- De asta o suna pe doamna veterinar. - Şi ce vrei?
Ce vreau? Nu am înţeles, de ce îţi scrie ţie.
Nu înţeleg ce aţi găsit de râs.
Facem aşa! Acum îţi explică el.
Nu, Bianca, serios...
- Nu este nimic de explicat. - Aşteaptă.
- Nu vreau! - Linişte!
Ei? Mulţumesc că m-ai rechemat.
- Scuză-mă, Bianca. - Te-a sunat? - Da.
- Şi...? - M-a întrebat dacă mă duc la ea.
- Şi tu nu te duci. - Nu reuşesc! - Mintea îmi zboară la ea.
- Vreau să mă duc. - Dacă te duci, îţi va fi şi mai greu.
Deja îmi este greu.
Dacă te duci, îţi va fi mult mai greu decât acum.
- Frumos ajutor, îmi mai dai. - Eu aşa te ajut sau măcar încerc.
Astfel, la ce mă mai suni, ştii ce gândesc.
- Ce mai rupi, pa! - Ivano, nu te duce!
Pentru tine e uşor... pa.
- Mulţumit? - De câte ori vă auziţi?
- Ce ştiu, câteodată. - Şi cât este acest, câteodată?
- De fiecare dată când are chef de... - Am înţeles!
Intră în criză şi, neştiind ce să facă, mă suna.
Dă-i numărul Evei lui asta, are nevoie de un terapist...
- nu de una ex. - E gata rulada de carne.
La naiba, cum se face?
- De ce nu mi-ai spus? - Ce? - Că încă va mai auziţi.
Pentru că nu este important. Nu-i nimic de zis.
Ai zis mereu, ca într-un cuplu, este nevoie de dialod.
Tot ce este important pentru cuplu.
- Asta vrea, încă, să se culce cu tine. - Asta e important.
- Dă-ţi seama! - Da, dă-ţi seama!
- Eu nu mă mai aud cu fosta. - Vor să te vadă toate mort.
Dacă te deranjează, îl sun să-i spun, ca de acum, nu ne mai auzim.
Bravo, spune-i aşa.
Aşa Cosimo e liniştit şi tu poţi să-l auzi pe ascuns.
Dacă-i spun lui Cosimo că nu-l mai sun, aşa va fi.
De ce să nu-l mai auzi? E un prieten de al tău.
- Cosimo trebuie să aibă încredere şi gata. - Eu am încredere.
Dar nu-l suport. Pot?
Ivano nu-i acela care are casa în Anzio?
Da! Uite de ce vroia să se ducă să locuiască acolo.
- Chiar are o casă în Anzio? - Ai luato rară?
- Dar ce, îl cunosc pe asta? - Nu-i seara potrivită.
- Sofia. - Răspunde.
- Bună inima mea. Totul bine? - Bună tată. Da, totul bine.
Poţi să vorbeşti?
Desigur. Spune-mi.
Părinţii lui Gregorio, nu sunt acasă tot weekend-ul.
Mi-a cerut să mă duc să dorm la el.
- Tată, mai eşti? - Şi tu ce ia-i răspuns?
Nu ştiu ce să fac. Aş vrea, dar nu mă aşteptam.
Poate un pic... dar nu în această seară.
Dacă nu mă duc, se va supăra. Ce să fac?
Nu trebuie să te duci, doar pentru că el s-ar supăra.
- Nu poate fi doar ăsta motivul. - Ce treabă are!
Dacă te duci, nu te aştepta că va sta să se uite la tine.
Haide tată!
Oricum, ceva trebuie să-ţi zic.
Asta e o seară importantă.
Un lucru, pe care îl vei purta cu tine, toată viaţa.
Nu-i doar un lucru, pe care mâine, îl vei povesti cu prietenele tale.
Dacă crezi atunci când, în fine...
te vei mai gândi, acest lucru, te va face să zâmbeşti...
atunci du-te.
Dacă nu eşti pregătită, dacă nu eşti sigură...
las-o baltă.
Ascultă-mă, cât încă mai ai timp.
- Ştii ceva? - Ce?
Nu, nimic...
Spune.
M-am ruşinat azi, când mi-ai dat prezervativele.
Vroiam să intru în pământ.
- Nu ţi le-am dat pentru a le folosi. - Atunci pentru ce?
După mine, erai aproape pregătită.
Nu mi-ai mai dat niciodată aşa ceva.
Dacă mă duc la Gregorio, spunei mamei, că mă duc la Chicca.
- De ce nu-i spui tu mamei? - Ce să-i spun? - Adevărul.
- Eşti nebun? - În schimb, ar trebui să-i vorbeşti.
Are doar draci pe mine. Nu mă asculta niciodată.
Trebuie să ştii cum să o iei. Trebuie puţină răbdare.
Trebuie multă, din acea răbdare.
Trebuie multă.
Dar se merită. Încearcă.
Eşti prea îndrăgostit de mama, ca să înţelegi cât e de proastă.
Trebuie să plec tata. Mulţumesc.
Sofia?
Te-ai descurcat bine.
Ţi-a făcut bine terapia.
- Bianca! - Ia-ai spus?
Ahh? Nu!
Ia-ai spus?
I-am zis doar ei.
- Eu i-am zis doar lui Peppe. - Am înţeles... Lele şi gata.
- Cred că Lele a ţinut tot pentru el. - Şi nevasta mea.
E cea mai bună prietenă a mea.
Scuză-mă.
A fost să facă terapie, nu a fost la curve!
Animo, ridică-te!
Uite şi broasca!
Lucio, vrea să-i răspunzi.
- De ce tot insista asta? - Răspunde-i şi aşa termini cu el.
Mai bine, că dacă nu, nu mai terminăm.
Atunci: "Cinez cu prietenii. Ne auzim mâine."
Să vedem dacă continuă.
De ce am decis să ne ştim problemele noastre?
Am înţeles... dar!
A scris "Idiotule!"
- Cum naiba îşi permite? - Asta ne-o explici acum.
- Ce să explic? - Îţi scrie fără motiv "idiotule"?
- Dacă e un tâmpit. - Poate se numeşte Lucia.
Ce tot spui?
Un coleg de muncă, nu-şi permite anumite chestii!
- Sună iar! - Uite.
Răspunde! Aşa ne luăm gândul şi vom înţelege de ce este supărat.
Mai repede.
Pe mâini libere, nu?
Da!
Mâini libere.
- Alo? - Ce-i cu vocea asta, de câine maltratat?
Cu mine nu e bine? De ce ai ieşit?
Nu te simţeai rău? Nu aveai febră mare?
Ce faci, nu răspunzi?
Eşti un adevărat idiot! Ştii care-i adevărul?
Ca tu, nu ai înţeles încă, ce ghioaga mea vrei de la viaţă!
Nu ai înţeles dacă îţi plac bărbaţii sau femeile!
Să te ia naiba!
Asta are probleme cu capul!
Non credevo perché... Non ci avrei mai creduto.
Perň...
Nu-i că sunteţi nebuni, este?
Vă gândiţi că eu aş putea fi...
E un coleg de al meu, care e gay...
I s-a pus pata pe mine, asta e tot.
Ooo! Nu glumim!
Carlotta, nu glumim.
- De ce nu mi-ai spus niimic? - E un coleg de al meu...
Rocco, îi spui tu? Cosimo, haide! Zi ceva!
- E un coleg. - Sě.
- E un coleg. - Ai văzut?
Ai fost cu el? Www DVDLovers org.
- Cum? - Ai fost cu el?
- Nu e o întrebare grea! - Cu cine să fiu?
E un coleg, care s-a îndrăgostit de mine...
şi e convins, ca şi eu sunt de el.
- Bulangiii cred că toţi sunt bulangii. - Terapie rafinată.
- Le-am spus urât, dar m-aţi înţeles. - Acela este conceptul.
- Ce tot spui? - Am înţeles... - Rocco are dreptate.
Ai fost împreună cu acest Lucio?
Carlotta!
La naiba! Gata!
Sunt 10 ani de când suntem împreună, avem doi copii frumoşi...
- ar trebui să mă cunoşti! - Poate nu destul de bine.
Vreţi să spuneţi ceva?
Carlotta, uită-te la mine. Iubirea mea!
Tu mă vezi cu vreun bărbat...
aşa cum sunt şi care privesc de fiecare dată înainte?
- Mă vezi sau nu? - Nu... - Mă vezi pe mine aşa?
Nu ar fi nimic rău...
spun pentru că ştii că am alte gusturi.
Carlotta.
- Îţi jur că între mine şi... - Lucio.
Lucio... nu a fost nimic, niciodată. Îţi jur!
Şi Lucio.
Spune că îi lipsesc mult, sărutările tale.
Ce naiba, e bulangiu?
- Cum să vă explic... - Nu trebuie să ne explici nimic.
Cosimo, nu mai pune şi tu paie pe foc. Ce e? Ce ai?
Nimic.
- Sunt bine, tu eşti bine? - Da! Sunt bine!
- Atunci e bine aşa. - Aşteaptă! Dă-i voie să vorbească.
În 20 de ani, nu ne-a spus o ghioagă.
- Desigur, nu are chef să vorbească. - Ce trebuia să spun?
- Ce trebuia să-mi spui? - Da!
Suntem prieten de mici copii.
- Vrei să-mi spui cine eşti? - E tot el.
E acela la care tu i-ai povestit problemele tale...
acela cu care tu ai împărţit totul.
Chiar tot, nu mi se pare.
A uitat de un mic detaliu.
Şi poate trebuia să-mi spună.
- Trebuia să-ţi spun? - Da.
- Şi de ce? - Pentru că am dormit împreună.
Am făcut duş împreună.
Dacă prietenul meu cel mai bun e bulangiu, trebuie să ştiu şi eu.
După pot decide dacă îmi place sau nu, dar trebuie să ştiu!
"După pot decide dacă îmi place sau nu"?
Te auzi?
- Îţi dai seama de ce ai spus? - Dă-ţi seama tu...
de ceea ce nu mi-ai spus.
- Care e problema? - Nu, trebuie să te întreb eu.
Fă-mă să înţeleg.
Pe tine te mănâncă în cur, pentru că sunt eu bulangiu...
sau pentru că nu ţi-am zis, că sunt un bulangiu?
- Exagerezi, Cosimo. - Nu, nu...
Dacă pentru voi e normal aşa, problemă rămâne în capul meu.
E bine aşa? Totul bine!
Exagerez! Scuzaţi!
Mi se pare că am greşit eu!
Am greşit eu să cred că eram prieteni.
Nu te agita, pentru nimic...
Rocco, du-te la naiba!
El nu te-a trădat cu o altă femeie...
nu a pus în discuţie, raportul cu tine.
S-a pus în discuţie, el însuşi.
Faptul că ţi-a spus minciuni, este inevitabil...
acum trebuie să te decizi, dacă ţii într-adevăr la el.
Să înţelegi dacă vrei să-l ierţi sau nu. Asta este adevărata problemă.
Problema este că lui Lucio îi lipsesc sărutările soţului meu.
- De cât timp ai această relaţie? - Ce relaţie?
- E totul absurd. - Nu prea!
Sunt luni de când nu mă atingi.
Eram convinsă că ai vreu fufa, ca aceea a lui Peppe.
Totul s-ar întoarce, ar avea un sens.
- Aşa ar avea un sens? - De cât timp durează?
Lele, de cât timp durează? Ah, de ce nu-mi spui tu?
De puţin.
- Pot să zic un lucru? - Nu.
Şi câţi?
- Şi câţi ce? - Înainte de el, câţi?
Nici unul.
Lucio e singurul.
Bine!
Mulţumesc de masă.
- Vorbim acasă. - Poate cu Roşa şi Bruno.
Copii, trebuie să vă zicem ceva. Tata e bulangiu!
Dar să nu spuneţi nimic profesoarei...
dacă nu îl faceţi să se simtă prost?
- Ai terminat? - De ce nu spui nimic?
Vorbeşte, sunt cei mai buni prieteni ai tăi. Şi ei vor să ştie.
- Să mergem acasă, haide. - Du-te tu acasă.
Răspunde.
- Bună, spune-mi. - Bună, Cosimo.
Desigur, ca să vorbesc cu tine, e chiar dificil.
Ţi-am trimis o grămadă de mesaje.
- Te caut de două săptămâni. - Am înţeles Maurizio.
- Te-a sunat de 100 de ori! - Ştiu, ai dreptate.
Nici nu mi-ai spus dacă i-a plăcut inelul!
Da, i-a plăcut...
Scuză-mă, dar ţi-ai găsit un moment nasol.
Spune-mi măcar despre cercei! I-au plăcut?
Scuză-mă, trebuie să închid. Nu am timp... Pa!
Cu-i trebuia să-i placă cerceii?
- Ţie... erau pentru tine. - Pentru mine?
Nu-mi pun niciodată cercei, nu mai am nici măcar găuri!
- Nu i-am luat... - Vrei să mă minţi?
Nu! Te-am minţit vreodată?
Gata cu jocul ăsta, pentru că creem numai probleme, bine?
- Se va termina ca nu ne mai înţelegem... - Erau pentru Ginevra?
Pentru Ginevra? Ce tot spui?
Spune că nu te giugiuleşti cu Ginevra!
Ce tot spui acolo?
Pentru cine naiba erau aceşti cercei?
Răspunde.
- Pentru Marika, spune... - Răspunde, pentru Marika?
E pentru muncă...
Bianca, dă-mi telefonul.
Dă-mi acel telefon.
Dă-mi acel nenorocit de telefon!
Bună, Cosimo? Bună, dragoste?
Scuză-mă că te sun la această oră, dar sunt panicată.
Sunt în baie, am făcut testul.
Mi se pare că e pozitiv, au ieşit două linii.
Cu două linii e pozitiv, nu? Cosimo, nu înţeleg!
Mă auzi, dragoste?
Cred că sunt însărcinată! Dragoste, mă auzi?
Cosimo, mai eşti?
Bianca!
Bianca, deschide uşa asta!
Deschide uşa asta, te rog!
Îmi faci greaţă.
Oh! Eva!
- Ce ai? - Nimic.
- Eşti sigură? - Da.
Ce... dar ce naiba!
Ne-a căsătorit de puţin, facem dragoste în fiecare zi...
suntem fericiţi, dar îmi spui pentru ce?
Nu ştiu, pe cuvânt.
Nici măcar nu vroiam să mă mărit.
Nu am crezut niciodată în căsătorie.
Căsătoriile mă întristează, mă slăbesc.
Şi un copil.. nici nu-l vroiam!
Ce ştiu eu despre cum se cres copiii!
Vroiam să fiu liberă... şi gata!
După a ajuns idiotul ăsta, a intrat în viaţa mea...
m-a făcut să cred, că puteam fi fericiţi...
eu l-am crezut...
Ce naiba de treabă are Marika?
Ce naiba de treabă are!
Dispari!
Carlotta, sunt eu, deschide.
Îmi deschizi?
Vezi că nu e nimeni.
E unul de pe Facebook, e o vrăjeală!
Nici măcar nu-l cunosc!
Unul pe care nu-l cunoşti, te întreabă dacă ţi-ai pus chiloţii pe tine?
E un joc, o chestie aşa. Nu ne-am văzut niciodată.
Doar ne scriem şi totul în virtual!
- Sună-l. - Cum să-l sun!
- Sună-l. - Nu l-am auzit niciodată.
- Nu pot să-l sun, are familie! - Chiar aşa?
- Şi tu ai o familie. - Ce treabă are? - Sună-l.
- Doar ne scriem... - Îi spui că e un joc.
Te rog, nu-l suna! Ce să-i spun?
Să vedem cât vă cunoaşteţi.
Joacă.
Alo, Carlotta? Eşti tu?
Bună.
Scuză-mă, a fost o greşeală să-ţi scriu aseară.
- Nu are nimic. - Ce surpriză!
- De ce m-ai sunat? - Eram curioasă să-ţi aud vocea.
Ai făcut bine.
Choiar aş vrea să te văd.
Am spus că nu...
sau mai bine, ai spus că nu.
Ai dreptate, da. Aşa am zis.
Dar dacă ţi-ai schimbat ideea, putem să ne vedem.
- Nici nu ştii, cât mi-ar place. - Scuză-mă, trebuie să închid.
- Aşteaptă! - Zi-mi.
Ai o voce diferită, faţă de ce îmi imaginam eu.
Pa.
Uite...
Chiloţii ţi i-ai pus sau nu?
Doar ca să ştiu, deci?
Suntem foarte curioşi. Vrem să ştim.
Aaa!
- Ţi i-ai pus sau nu? - Termin-o!
- Nu e o întrebare grea, spune-mi. - Te rog, termin-o!
- Lasă-mă să mă uit. - Te rog, termin-o!
- Lasă-mă să mă uit dacă ai... - Termin-o!
- Plec acasă. - Să le spui şi copiilor, bine?
Spune-le că mama nu îşi pune chiloţii pe ea!
Faci atâta tărăboi pentru nişte chiloţi.
Uite aici, nu-i am. Mulţumit?
Ce vrei să faci?
După tot ce s-a întâmplat în seara asta, e ceva neînsemnat.
Vă spun un secret...
dar nu veţi găsi scris, în memoriile telefoanelor noastre.
- Taci, trebuie să vorbesc! - Nu, taci tu!
În seara aceea conduceam eu, nu conducea Lele.
Vina a luat-o asupra sa, dar conduceam eu.
Eram beată şi aş fi terminat, fix în închisoare.
Şi cu copiii mici, ce făceam?
Cum e că ne spuneam mereu?
Am ales răul cel mai mic.
Dar un om este mort...
şi eu nu l-aş numi niciodată "răul cel mai mic".
Acum gata!
Gata ce, Lele?
Îţi dai seama, că nu am mai vorbit despre asta...
ca şi cum nimic, nu s-ar fi întâmplat?
Singurul lucru care ne-a ţinut împreună, a fost sentimentul vinei...
tot ce m-ai făcut să simt, în toţi aceşti ani...
De ce nu ne-am despărţit?
În viaţă, este nevoie să ştim să ne despărţim.
Îmi puteai spune că eşti bulangiu.
Ar fi fost mai uşor.
Adevărul este, ca bulangiul sunt eu.
Bulangiu.
Am zis corect, nu?
Pentru că... când spuneţi voi... urlaţi mereu... BULANGIU!
Cu două BU, doua LAN şi alte două frumoase GIU, nu?
Am spus bine?
Am spus bine sau nu?
- Nu a fost o idee prea bună. - Cred că nu.
- De ce nu ne-ai spus până acum? - De ce?
Pentru că până acum, nu ştiam.
După ce am înţeles...
Vă spun eu de ce nu ne-a spus.
Am fost bulangiu două ore, şi mi-a ajuns.
Suntem toţi în epoca modernă, nu?
La toţi le plac un prieten gay, nu?!
Acum avem şi noi unul.
- Mi se pare că am prins bine vestea. - Du-te la naiba, Lele.
De ce credeţi că nu mi-au reinoit contractul la şcoală?
- Pentru că am luat ceva chile? - Pentru că eşti gay.
Rocco, te rog, "gay" nu-l pronunţi bine.
Continuaţi să spuneţi bulangiu, ce naiba. Vă vine mai natural aşa.
Peppe, de ce nu îi dai în judecată pe ăştia?
Nu reuşesc să vă spun vouă că sunt un gay...
cum fac să spun aşa ceva într-un tribunal, în faţa unui judecător...
la rude?
Îmi plăcea ideea acestui joc, pentru că era la fel ca şi...
aceea a ucigaşilor în serie, în care eu, speram să fiu descoperit.
Nu în acest fel, desigur!
- Atunci, îl vom cunoaşte pe Lucio? - Nu prea cred.
Pentru că în această seară, voi aţi făcut ieşirile, nu eu.
Nu...
Nu-l veţi cunoaşte.
Nu mi-e frică de glumele voastre...
am auzit destule...
pentru că ştiu, că pentru o privire mai ciudată,
aruncată spre el, s-ar simţi aiurea.
Iar eu nu vreau să se simtă aiurea, vreau să-l protejez.
Dacă îi vrei binele unei persoane, o protejezi de tot răul posibil.
De asta.
Şi de asta.
Bianca, deschide uşa asta.
Gata, deschide uşa!
S-a închis înăuntru.
Bianca!
Bianca! Deschide!
- Scoate-o afară. - Şi cum fac?
- Sparge-o! - Să încercăm, haide.
- Bianca! - Bianca! - Spargeţi uşa!
Bianca, deschide uşa!
Daţi-vă la o parte.
A sunat maica ta.
I-am spus că aştepţi un copil.
Era foarte fericită, mi-a făcut complimenete.
Să nu le prezinţi pe Lucio, faci bine! Să-l ţii numai pentru tine.
Du-te!
Hâde, du-te!
Ai văzut ce frumoasă?
E din nou plină.
Fantastic!
Gata, ce naiba! La fel mereu!
- Viaţa, mai repede, că este frig! - Ajung, aujng.
Pa, Peppe!
- Pa, Lele. - Ne auzim.
Pa.
Cu fotbalul, mâine?
- Nu ştiu nimic. - Să vezi că nu va fi.
- Dacă se joacă, să mă sunaţi. - Ţi se pare că nu te sunăm?
- Viaţa, haide! - Am ajuns.
- Peppe! - Da?
Data viitoare, să ne-o prezinţi pe această Lucilla.
Cum să nu!
Imediat cum se va simţi bine, ne reorganizăm. Noapte bună!
Pa!
- De ce nu ai vrut să facem acel joc? - Nu-mi plăcea.
Chiar te-ai străduit să nu jucăm.
Ai ceva de ascuns?
- Nu. - Atunci, de ce nu ai vrut?
Pentru că suntem fragili. Toţi.
Cineva mai mult, cineva mai puţin.
Ai dreptate tu. Asta e cutia neagră a vieţii noastre.
Înăuntru avem totul, poate chiar prea mult.
Şi e greşit să joci aşa ceva.
Eu nu am nimic de ascuns.
Poţi face ceea ce vrei.
Te poţi uita în el, nu am cod.
Frumoşi cerceii, sunt noi?
Da.
- Cui îi scrii? - Evei şi lui Rocco.
- Le mulţumesc pentru această seară. - Chiar ne-am simţit bine.
Da.
- Este Marika, la naiba! - Poate vrea să-ţi dea vreo cursă.
- Nu răspunde. - Nici nu răspund.
Ascultă, biodinamic de acum, niciodată!
Am luat şase sticle.
La naiba!
Mulţumim pentru vizionare.
-== [ www.OpenSubtitles.com ] ==-