23.976
FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & alin022 @ www.titrări.o
Repede. Nu putem să-i reţinem prea mult.
Repede.
Hai!
Repede!
Mai repede!
Deschideţi uşile. Haideţi, repede!
Spânzuraţi-l, lepădătura!
Lăsaţi-l să sufere aşa cum a suferit şi sora mea!
Daţi-l oamenilor!
Să arzi în flăcările veşnice ale Iadului!
Citeşte-le sentinţa.
Mi-ai omorât sora! O să plăteşti pentru asta!
Sentinţa curţii
este ca peste două zile
ajutorul de parfumier Jean-Baptiste Grenouille
să fie legat de o cruce de lemn
cu faţa ridicată spre Rai.
Şi cât va fi viu
va fi lovit cu o bară de fier
pentru a-i fi rupte încheieturile braţelor,
umerii,
şoldurile şi picioarele.
Apoi va fi spânzurat până la moarte
iar toate gesturile obişnuite de milă
îi sunt în mod expres interzise călăului!
În Franţa secolului al 18-lea, a trăit un om
care era unul din cele mai înzestrate şi mai notorii personaje ale vremii sale.
Numele său era Jean-Baptiste Grenouille,
iar dacă numele său a fost uitat astăzi
e din singurul motiv că întreaga sa ambiţie
era limitată la un domeniu care nu lasă urme în istorie.
La domeniul trecător al parfumului.
PARFUMUL POVESTEA UNEI CRIME
În perioada despre care vorbim, în oraşe domnea o putoare
de neconceput nouă, oamenilor moderni.
Fireşte, putoarea era cea mai urâtă în Paris,
căci Parisul era cel mai mare oraş din Europa.
Şi nicăieri în Paris nu era mirosul acela mai respingător
decât în piaţa de peşte a oraşului.
Poftim. Aduc altă cutie.
Aici, în cel mai respingător loc din întreg regatul
Jean-Baptiste Grenouille a fost născut pe 17 iulie, 1738.
Era a cincea naştere a mamei.
Îi născuse pe toţi acolo sub masa cu peşte
şi toţi au fost morţi la naştere, sau pe jumătate morţi la naştere.
Eşti în regulă?
Şi până la lăsarea serii toată mizeria ar fi fost măturată
împreună cu măruntaiele de peşte în rău.
S-ar fi întâmplat la fel şi astăzi
dar brusc, Jean-Baptiste a ales altfel.
Ce e zgomotul ăsta?
- E un bebeluş. - Ce se întâmplă aici?
E un nou-născut.
Unde e mama lui?
Tocmai era aici.
A încercat să-l omoare. Propriul ei copil.
A încercat să-şi omoare copilul!
Acolo! Acolo e!
Opreşte-te! Stai pe loc!
Criminalo!
Astfel, primul sunet care i-a scăpat lui Grenouille
a trimis-o pe mama acestuia la spânzurătoare
iar pe Jean-Baptiste, prin ordin oficial
la orfelinatul lui Madame Gaillard.
Câţi sunt astăzi?
Patru. Adică, trei şi jumătate.
Ca de obicei, mai mult morţi decât vii.
Ia banii şi semnează.
Fă loc.
Unde?
Mişcă!
Pleacă.
E mort?
Ăsta nu stă în patul meu.
Atunci, hai să-l aruncăm afară.
Şi dacă ţipă?
Hai să-l omorâm.
Mai tare! Apăsaţi!
Ce faceţi?!
Pentru Madame Gaillard, Grenouille era o sursă de venit la fel ca oricare altul.
Copiii, totuşi, au simţit imediat
că era ceva diferit la el.
Ajuns la vârsta de cinci ani, Jean-Baptiste tot nu ştia să vorbească.
Dar fusese născut cu un talent care îl făcuse unic în lume.
Ceilalţi copii nu-l urau
ci se simţeau descurajaţi de el.
Tot mai mult îşi dădea seama că fenomenalul său simţ al mirosului
era un dar cu care fusese înzestrat el şi numai el.
Când Jean-Baptiste a învăţat în cele din urmă să vorbească
şi-a dat seama imediat că limbajul cotidian se dovedea nepotrivit
pentru a descrie toate experienţele olfactive care se acumulau în el.
Lemn.
Lemn cald.
Iarbă.
Iarbă umedă.
Pietre.
Pietre calde.
Apă.
Apă rece.
Broască.
Pietre umede.
Pietre de broască mari şi umede.
Ceva,
ceva, ceva.
Până la vârsta de 13 ani, Madame Gaillard nu mai avea loc pentru Jean-Baptiste
aşa că s-a hotărât să-l vândă.
Haide.
Zece franci.
De la prima adulmecare a mirosului care-l înconjura pe acest om
Şapte şi niciun ban în plus.
Grenouille a ştiut că viaţa lui în tăbăcăria lui Grimal
urma să valoreze exact la fel de mult ca şi realizările sale.
Haide.
Din păcate pentru Madame Gaillard,
Ia-i!
ea nu s-a bucurat prea mult de rezultatul afacerii.
Speranţa de viaţă din tăbăcărie era de doar cinci ani,
dar Jean-Baptiste s-a dovedit a fi la fel de puternic ca o bacterie rezistentă.
S-a adaptat la noua lui soartă şi a devenit un model de docilitate şi hărnicie.
Se spetea muncind 15, 16 ore pe zi, vara şi iarna.
Treptat a devenit conştient de existenţa unei lumi dincolo de tăbăcărie,
unde o Utopie de mirosuri neexplorate îl aşteptau.
Grenouille!
Vino cu noi. Te duc în oraş la o livrare.
Jean-Baptiste Grenouille triumfase.
Se simţea viu
şi în sfârşit era în elementul său.
Nu a fost deloc mofturos.
Nu a făcut diferenţa între
mirosurile de obicei considerate bune de cele rele,
cel puţin nu încă.
Era foarte lacom.
Scopul era să posede tot ce avea lumea de oferit în materie de mirosuri,
singura lui condiţie fiind aceea ca ele să fie noi.
Mii şi mii de mirosuri au format o amestecătură invizibilă
Pe care el a disecat-o în cele mai mici şi mai ascunse părţi şi bucăţi.
Cumpăraţi-vă fanionul pentru focurile de artificii de diseară de la Notre Dame.
Grenouille!
Haide!
Mişcă încoace!
Are nevoie de două duzini de piei până săptămâna viitoare. Poţi face asta?
Da. Da, vino cu mine.
Cum se numeşte?
"Amor şi suflet", doamnă.
Cea mai nouă creaţie a mea.
Pot să-l încerc?
Dacă îmi permiteţi, domnişoară.
Raiul absolut!
Domnule Pelissier, sunteţi un artist desăvârşit.
Te rog, ia-le. Eu am mult prea multe.
Ce vrei?
Vrei să cumperi?
Două pentru un ban.
La o parte!
Data viitoare când mai fugi aşa, te omor!
În acea noapte, nu a putut să doarmă.
Puterea intoxicantă a mirosului fetei i-a făcut limpede
de ce îşi trăise viaţa cu atâta perseverenţă, cu atâta sălbăticie.
Însemnătatea şi scopul mizerabilei sale existenţe aveau un scop mai înalt.
Şi-a propus să înveţe cum să păstreze mirosul
ca să nu mai piardă vreodată o frumuseţe atât de măreaţă.
Erau cam o duzină de parfumieri pe vremea aceea în Paris.
Unul din ei, odată vestitul parfumier italian, Giuseppe Baldini
îşi deschisese magazinul în centrul podului numit "Pont au Change"
când ajunsese în Paris cu peste treizeci de ani în urmă
Negreşit, odată în tinereţe
Baldini crease câteva parfumuri cu adevărat măreţe, cărora le datora averea.
Dar acum, Baldini îşi pierduse inspiraţia, era demodat
şi îşi petrecea zilele aşteptând clienţi care nu mai veneau.
Chenier! Aici erai!
Domnule Baldini.
Pune-ţi peruca.
Pune-ţi peruca!
Te duci afară?
Vreau să mă retrag în camera de studiu preţ de câteva ore
şi nu vreau să fiu deranjat sub nicio împrejurare.
Veţi crea un nou parfum, domnule Baldini?
Aşa este. Pentru contele Verhamont.
A cerut ceva de genul,
cred că a spus că se numeşte "Amor şi suflet",
de la escrocul acela din Rue Saint Andre des Arts.
Pelissier?
Pelissier, el e.
"Amor şi suflet".
- Îl ştii? - Da.
Îl simţi peste tot zilele astea, domnule.
La fiecare colţ de stradă.
De fapt, tocmai v-am cumpărat o mostră.
În caz că doriţi să-l testaţi.
Ce te face să crezi că aş dori să-l testez?
Aveţi dreptate. Nu e nimic special.
De fapt,
e un miros foarte obişnuit.
Cred că nota de suprafaţă conţine nişte ulei de lămâie verde.
Serios?
Şi nota de durată?
Parfum de flori de portocală, cred.
Şi mosc în nota esenţială, dar, nu pot să spun cu siguranţă.
Nu-mi pasă nici cât negru sub unghie
ce pune cârpaciul acela de Pelissier în parfumurile lui.
Fireşte că nu, domnule.
Şi mă gândesc să creez ceva pentru contele Verhamont
care va provoca un val de uimire.
Sunt sigur că da, domnule Baldini.
Preia comanda magazinului, Chenier şi să nu laşi pe nimeni să se apropie de mine.
Inspiraţia necesită pace şi linişte.
Mai e ceva ce aveţi nevoie?
Inspiraţie, poate.
Giuseppe al meu.
Încă eşti marele parfumier Baldini.
Minunat.
A reuşit din nou.
Ulei de lămâie verde.
Da, într-adevăr.
Aromă de portocală cu siguranţă.
Şi câteva cuişoare, poate.
Nu.
Sau să fie scorţişoară?
S-a dus.
Scorţişoară.
Nu e scorţişoară.
Cuişoare.
Nu.
Mosc?
Nu.
Cine-i acolo?
Sunt de la tăbăcăria lui Grimal.
Am adus pieile de capră pe care le-aţi comandat.
Urmează-mă.
Pe aici.
Acolo.
Aşează-le acolo.
Spune-i stăpânului tău că pieile sunt bune.
O să trec în următoarele câteva zile ca să plătesc pentru ele.
Da, domnule.
Vreţi să faceţi aceste piei să miroasă frumos, nu-i aşa?
Desigur că da. Şi aşa se va şi întâmpla.
Cu "Amor şi suflet" de la Pelissier?
Cine ţi-a dat absurda idee că aş folosi parfumul altcuiva?
Se simte pe dumneavoastră.
Se simte de pe frunte, de pe nas, de pe mâini.
E prost, "Amor şi suflet", domnule.
Are prea mult rozmarin în el şi prea mult
din asta şi asta.
Bergamotand şi patchouli?
Patchouli.
Patchouli, patchouli.
Ce altceva?
Aia şi aia.
Parfum de flori de portocal,
lămâie verde...
- ... mosc... - Rozmarin.
Şi cuişoare.
Şi asta.
Storax?
Are şi de ăla.
Storax?
- Storax? - Storax.
Se pare că ai un nas fin, tinere. Dar un...
Nasul meu cunoaşte toate mirosurile din lume.
E cel mai bun nas din Paris, doar că nu ştiu şi numele lor.
Trebuie să le învăţ numele, să le învăţ pe toate.
Să nu mă întrerupi când vorbesc.
Eşti şi impertinent şi insolent!
Nici măcar eu nu cunosc fiecare miros!
Desigur, cunosc de ceva vreme ingredientele pentru "Amor şi suflet".
Dar tot ce trebuie ca să afli asta este să ai
un nas acceptabil de bun, nimic altceva.
Dar e nevoie de măiestria unui adevărat parfumier
pentru a detecta formula exactă.
Care note, care corzi şi în care cantităţi exacte.
Ai putea să-mi spui formula exactă a parfumului "Amor şi suflet"?
Cel mai bun nas din Paris!
Vorbeşte!
Vezi, nu poţi, nu-i aşa? Şi îţi spun şi de ce.
Pentru că talentul nu înseamnă mai nimic,
în timp ce experienţa câştigată în smerenie şi muncă asiduă
înseamnă totul.
Nu ştiu ce e o formulă,
dar pot să vă fac "Amor şi suflet" acum.
Şi crezi că o să te las să cotrobăieşti prin laboratorul meu
cu uleiuri esenţiale care valorează o avere? Pe tine?
Da.
Fii atent!
Cum te numeşti?
Jean-Baptiste Grenouille.
Foarte bine, Jean-Baptiste Grenouille.
Vei avea ocazia acum, chiar în acest moment, să-ţi dovedeşti afirmaţia.
Măreţul tău eşec va fi deasemenea o şansă pentru tine
să înveţi virtutea umilinţei.
Cât vreţi să fac?
Cât din ce?
Cât "Amor şi suflet" vreţi?
Să umplu sticla asta?
Nu! Să nu faci asta!
O poţi umple pe asta.
Da, domnule.
Dar, domnule Baldini?
Trebuie să mă lăsaţi să o fac în felul meu.
Cum vrei.
Nu!
Să nu scapi aia! Acolo e alcool pur!
Vrei să arunci în aer întreaga clădire?
Trebuie s-o măsori mai întâi.
Opreşte-te! Opreşte-te! E de ajuns!
Nu ştii nimic!
Uleiurile esenţiale se amestecă mereu primele, apoi se adaugă alcoolul.
Şi niciodată nu se agită parfumul în halul ăsta!
Trebuie să fi fost nebun să ascult flecărelile tale idioate!
E gata.
Ăsta e "Amor şi suflet".
Dar nu e un parfum bun, domnule.
Dacă mă mai lăsaţi o dată, domnule, o să-l fac mult mai bun.
Acum e un parfum cu adevărat bun.
Nu vreţi să-l mirosiţi, domnule?
Nu am chef să-l testez acum. Am alte lucruri pe cap acum. Pleacă acum!
- Dar, domnule! - Du-te! Acum!
Pot să vin să lucrez pentru dumneavoastră, domnule? Pot?
Lasă-mă să mă mai gândesc.
Domnule!
Trebuie să învăţ cum să păstrez mirosul!
Poftim?
Mă puteţi învăţa asta?
Va trebui să mă mai gândesc. Acum, pleacă.
Te iubesc.
Îţi dau 50 de franci pe el.
Ce am spus? Pune-ţi greutatea aia nenorocită acolo şi împinge!
- Continuă să împingi! - Haide, slăbănogule!
Împinge! Împinge tare!
Grenouille!
Afacerea lui Grimal a avut un efect profund asupra tuturor celor trei părţi.
Hei, ai grijă!
În foarte mare măsură asupra domnului Grimal însuşi.
În ceea ce-l priveşte pe Giuseppe Baldini,
cumpărarea lui Grenouille i-a transformat în mod miraculos afacerea falimentară,
chiar depăşindu-i fosta glorie.
În timp ce în sfârşit, pentru Jean-Baptiste
misterioasele secrete ale măiestriei parfumierului au început să se dezvăluie.
E un geniu!
E magnific!
Acum, fii foarte atent la ce îţi spun.
La fel ca o notă muzicală, un parfum conţine patru esenţe
sau note, alese cu grijă pentru înrudirea lor armonioasă.
Fiecare parfum are trei note:
Cea de suprafaţă, cea de durată şi cea esenţiala,
fiind nevoie de 12 note în total.
Nota de suprafaţă conţine prima impresie,
care durează câteva minute înainte de a face loc notei de durată,
tema parfumului, care durează câteva ore.
La final, nota esenţială
urma parfumului, cea care durează câteva zile.
Bagă la cap, egiptenii antici credeau
că se poate crea un parfum cu adevărat original
adăugând încă o notă, o esenţă finală
care va ieşi în evidenţă şi le va domina pe celelalte.
Legenda spune că în mormântul unui faraon a fost găsită o amforă
şi când a fost deschisă un parfum a fost eliberat.
După toate acele mii de ani, un parfum de aşa o frumuseţe subtilă
şi totuşi atât de puternic, încât preţ de o clipă
fiecare persoană de pe Pământ a crezut că e în Paradis.
Douăsprezece esenţe au putut fi identificate
dar a treisprezecea, cea vitală
nu a putut fi identificată niciodată.
De ce nu?
Cum adică, de ce nu?
Pentru că e o legendă, cap sec!
Ce e o legendă?
Nu contează.
Jean-Baptiste. Jean-Baptiste?
Ce s-a întâmplat?
Domnule, trebuie să învăţ cum să păstrez mirosul.
Despre ce vorbeşti?
Trebuie să învăţ cum să captez mirosul şi să-l păstrez pentru totdeauna.
Adică să-l păstrezi.
Trebuie să mă învăţaţi asta.
În regulă. Calmează-te, băiete.
Calmează-te.
Avem treabă.
Sufletul lucrurilor reprezintă mirosul lor.
Dumneavoastră aţi spus asta, domnule.
Da?
Vă fac câte parfumuri vreţi,
dar trebuie să mă învăţaţi cum să captez mirosul tuturor lucrurilor.
Puteţi face asta?
Fireşte.
Atunci învăţaţi-mă tot ce ştiţi,
iar eu o să vă fac cel mai bun parfum din lume.
Aveţi grijă.
Imaginează-ţi, Jean-Baptiste
zece mii de trandafiri
pentru a produce o singură uncie de ulei esenţial.
Asta e ultima.
Menţine circulaţia aerului sau petalele de la fund vor începe să se prindă
cât aşez eu alambicul. Şi ai grijă să nu le strici.
Trebuie să le lăsăm să moară cu mirosul intact.
Perfect.
Acum, ajută-mă cu capacul.
Temperatura e vitală.
Când argintul viu ajunge aici, temperatura e corectă,
iar uleiul va începe treptat să se ridice.
Ia aminte că acest mecanism
e o remarcabilă invenţie de-a mea.
Vei observa cum aerul rece
este pompat pe aici
permiţând esenţei să se condenseze aici
până când în cele din urmă
apare
aici.
Desigur, pe coasta dealului de lângă Grasse
suflam doar aer pur şi proaspăt.
Grasse.
Ce oraş.
Roma miresmelor.
Ţara Făgăduinţei a parfumurilor.
Nimeni nu se poate numi parfumier
dacă nu şi-a dovedit valoarea în acel loc sacru.
Nu-ţi face griji. Se întâmplă mereu.
Pentru Grasse.
Domnule.
Uitaţi.
Sufletul trandafirului.
Jean-Baptiste.
Ce s-a întâmplat?
Jean-Baptiste.
Ce ai făcut?
Aţi minţit.
Poftim?
M-aţi minţit.
Cum îndrăzneşti să îmi vorbeşti aşa.
Aţi spus că pot capta mirosul a orice.
Şi aşa este.
Ce simţiţi?
Nimic.
Ce te aşteptai să simţi?
Sticla.
Dar sticla nu miroase.
Sigur că da. Ce-i asta?
Nu simt nimic.
Ar trebui să miroasă a cupru!
Ajunge!
Încercai să distilezi mirosul de cupru?
Fier? Sticlă? Cupru?
Ce altceva ai mai încercat?
Nu!
Ai înnebunit de tot?!
Mi-aţi spus că trebuie să experimentez.
Să experimentezi?
Să experimentezi?! Dar nu cu pisica.
Ce fel de om eşti tu?
Nu ştii nimic?!
Nu poţi distila mirosul de pisică
aşa cum nu poţi distila mirosul meu sau al tău.
Nu pot?
Sigur că nu!
- E în stadiu final. - Poftim?
- E pe moarte. - Nu poţi face nimic?
- Mă tem că nu. - Nu.
- Nu poate să moară. - Onorariul meu e de 50 de franci.
50 de franci?! Escrocule! Nici măcar nu poţi spune ce boală are!
Nu poţi să-mi faci asta. Te rog nu muri.
Nu acum. Nu încă.
Este
vreo altă cale
de a păstra mirosul în afară de distilare?
Jean-Baptiste?
Este, domnule?
Da, cred că este.
Care e?
Este cunoscută drept misterioasa artă a enfleurage-ului.
Mă puteţi învăţa?
Nici măcar eu nu îi cunosc secretele.
Dar aş putea s-o învăţ în Grasse?
Bine...
Aş putea?
Unde altundeva decât în Grasse?
Într-o săptămână Grenouille era bine din nou,
dar pentru a putea călători spre Grasse şi pentru a putea găsi de lucru
avea nevoie de acte de muncitor.
Baldini a fost de acord să i le procure
cu condiţia ca Grenouille să îi lase nu mai puţin
de o sută de formule pentru noi parfumuri.
Pe Grenouille nu l-a deranjat. Putea să-i dea şi o mie.
În dimineaţa plecării lui Grenouille, Baldini era mulţumit.
În sfârşit, se simţea răsplătit pentru anii de muncă grea.
Nu îşi putea aminti de o zi mai fericită.
Foarte satisfăcut, s-a dus înapoi la culcare
şi nu s-a mai trezit în această viaţă.
Cu fiecare pas cu care se îndepărta de oraş, Grenouille se simţea mai fericit.
Aerul de deasupra lui era mai limpede, mai pur, mai curat
şi în sfârşit putea respira în voie.
Erau două căi de a ajunge la Grasse.
prima urma drumurile întortocheate printre sate,
în timp ce a doua ducea direct peste dealuri şi munţi
până în Provence.
Alegerea era destul de uşoară.
Astfel, nasul său îl ducea din ce în ce mai sus,
din ce în ce mai departe de omenire,
din ce în ce mai aproape de polul magnetic al celei mai mari singurătăţi posibile.
Grenouille a avut nevoie de un moment să realizeze că a găsit un loc pe Pământ
unde mirosul era aproape absent.
Împrăştiat în jur nu era decât liniştitul miros de piatră moartă.
Era ceva sacru la locul acela.
Nefiind distras de nimic din exterior
a putut în sfârşit să se tolănească în propria-i existenţă
şi a găsit-o splendidă.
După o vreme, aproape şi-a uitat planurile şi obsesiile
şi chiar ar fi putut să facă asta întru totul.
E cineva?
Erau o mie de mirosuri în hainele sale.
Mirosul de nisip, piatră, muşchi.
Chiar şi mirosul de cârnaţi mâncaţi cu săptămâni în urmă.
Un singur miros nu era acolo.
Propriul său miros.
Pentru prima oară în viaţa sa
Grenouille şi-a dat seama că nu mai are un miros al său.
Şi-a dat seama că întreaga lui viaţă a fost un nimeni pentru toată lumea.
Simţea acum teama propriei uitări.
Era de parcă nu exista.
La ivirea zorilor în dimineaţa următoare, Grenouille îşi făcuse un nou plan.
Trebuie să-şi continue călătoria către Grasse.
Acolo urma să arate lumii nu doar că există, că era cineva,
dar că era excepţional.
Şi cu această hotărâre
părea că zeii au început în sfârşit să zâmbească asupra lui.
Laura?
Vin, tată.
Pe tine nu te-am mai văzut pe aici.
E primul meu anotimp.
Culesul în doi e mereu mai distractiv.
Se zice că tu culegi tot ce găseşti.
Idiotule! De câte ori ţi-am zis să nu îndeşi florile
ca şi cum ai îndopa un pui?!
Ia uite cum le face Grenouille.
Uită-te cu câtă măiestrie le mânuieşte.
Întreaga artă a enfleurage-ului e să permiţi florilor să moară încet.
Ca şi cum ar fi în somn.
Poartă-te cu ele de parcă ar fi nişte doamne.
Nu eşti de acord cu mine, Druot?
Dacă spuneţi dumneavoastră, doamnă.
Tu. Verifică florile de jonquil.
Mai au nevoie de timp.
Fă cum ţi-am spus!
Încetează!
- Nu am chef. - Eşti sigură?
Sigur că sunt sigură.
Am spus
nu!
Cum vrei tu.
Lucien?
Adu-mi scara înapoi.
Puneţi-o singură.
Lucien?
Lucien?!
Tuberoze pentru doamna Arnulfi. E aici?
E ocupată.
Pare aşa o risipă să le fierbi.
Sau ce-oi mai faci tu cu ele.
Deci ce faci cu ele?
Le încălzesc în untură.
Pentru ce?
Grăsimea le absoarbe mirosul.
Apoi?
Apoi le răcesc în aşa fel încât să se facă alifie
apoi le filtrez înainte de...
Înainte de ce?
Înainte să adaug alcool şi alte esenţe pentru a face un parfum.
Nu atinge nimic.
Ce e acolo?
Nimic. Doar flori.
- Pot să arunc o privire? - Nu.
Nu acum. Am treabă. Trebuie să pleci acum.
- Haide. Lasă-mă să mă uit. - Nu atinge.
Tuberozele mele.
'Neaţa, doamnă.
'Neaţa.
De ce ai acoperit rezervorul?
E un experiment, doamnă.
Pentru a proteja florile de lumina zilei.
Pentru a păstra mirosul mai bine.
Dacă spui tu.
Vino cu mine.
Voi plăti eu în contul stăpânului tău.
Pentru a le păstra mirosul mai bine, spui tu?
Nu simt prea mult.
Nu.
Atunci experimentul meu a eşuat.
Să fii sigur că îţi pierzi din timpul tău, nu al nostru.
Cât trebuie să plătesc
ca să fiu cu tine?
Depinde ce vrei.
Ce-i chestia aia?
Creez un parfum.
Întinde-te, te rog.
Arată oribil.
E doar grăsime animală. Pentru a-ţi înmuia mirosul.
Faci un parfum?
Haide. Recunoaşte. Te excită asta, nu?
Nu-i aşa?
Îmi place munca pe care o fac.
Ţine-ţi braţul nemişcat.
Să nu crezi că mă legi.
Ţine mâna, te rog.
Am întâlnit destui bărbaţi ciudaţi la viaţa mea...
Relaxează-te...
Drace, ce-i aia?
- E pentru a elimina resturile de grăsime. - Ai înnebunit?
Am spus să stai liniştită.
Vei strica totul.
Dacă eşti speriată, vei mirosi urât. Şi astfel mirosul tău se va strica.
Mi-a ajuns.
Ieşi!
Poftim, ţine-ţi banii.
Să mă ungi cu scârboşenia asta.
Ce crezi că sunt, o gâscă de Crăciun?
Ieşi de aici!
Repede, suflă în ele până nu se topesc trandafirii.
- Trandafirii nu se topesc, tată. - Aceştia se topesc.
Acum aş vrea să propun un toast
în cinstea invitatului nostru de onoare, excelenţa sa, marchizul de Montesquieu.
Fie ca meseria noastră să prospere.
În sănătatea noastră.
Vă mulţumesc tuturor şi aş dori să-mi oferiţi onoarea
de a fi primul care o felicită pe frumoasa dumneavoastră fiică
şi să-i ofer un mic simbol al afecţiunii ce i-o port.
E minunat.
- Splendid. - E minunat.
Sunt copleşită, Înălţimea Voastră.
Înălţimea Voastră?
Speram să fim deja mai familiari până acum.
Să ne jucăm de-a v-aţi ascunselea.
Da.
Dar trebuie să joace toată lumea.
Să le prindă bărbaţii pe femei.
Bravo! Bravo!
Lasă-mă jos, te rog.
Nu există scăpare pentru tine.
Jocul s-a sfârşit.
Laura?
E timpul să intri.
Laura?
Albine?
Francoise?
Laura, le-ai văzut pe gemene?
Nu le-am văzut de când a început jocul.
Albine? Francoise?
Jacques?
Pe aici.
Voi doi veniţi cu mine.
Excelenţă?
Mergi pe aici.
Albine! Francoise!
I-am spus idiotului ăluia de zece ori să pregătească asta!
Nu te mai tot lua de băiat.
O să-l omor, şobolan inutil ce e!
Grenouille!
Ce faci?
De ce nu sunt ramele pentru enfleurage...
Da, stăpâne?
Adică, vrei să fii bun şi să pregăteşti ramele pentru enfleurage,
Jean-Baptiste?
Desigur, stăpâne.
Hei, priveşte!
Fain.
Interdicţie?!
Ai înnebunit?!
Iasomia nu poate fi culeasă decât până în zori.
Asta ar putea însemna distrugerea meseriei noastre. Ale tale.
Şi ale tale şi ale tale.
Să zicem că data viitoare e fiica ta.
Desigur că o interdicţie e necesară, dar trebui să-l şi prindem pe omul ăsta
şi singurul mod în care putem face asta e să înţelegem cum gândeşte
şi ce vrea.
Trebuia să-mi dau seama că era evident.
Foloseşte-ţi imaginaţia.
Şi dacă ţi-aş spune că toate cu excepţia prostituatelor
au ajuns în mormânt încă virgine?
De unde ştii asta?
Medicul legist a examinat fiecare fată. Toate s-au dovedit a fi virgine.
Şi dacă nu va exista o dată viitoare?
Dacă vom introduce interdicţia vom ajunge la faliment degeaba.
Deci să aşteptăm până ucide din nou, sau ce? Şase?
Şapte? Opt?
Doamne, apără-ne. E Pauline.
Interdicţie! Întoarceţi-vă la casele voastre!
Staţi înăuntru.
A fost instituită interdicţie. Intraţi înăuntru.
Domnilor!
Trebuie să recunoaştem faptul că poliţia e neajutorată în această chestiune.
Sugerez să cerem sprijin de la Paris.
Cei de la Paris nu sunt mai deştepţi decât noi.
Trebuie să arestăm fiecare ţigan din regiune! Şi fiecare cerşetor!
Şi orice bărbat fără soţie sau familie!
Ascultaţi-mă.
Trebuie să ne punem în pielea acestui om.
Fiecare din victimele lui era foarte frumoasă.
Ştim că nu a urmărit să le ia virginitatea,
ceea ce înseamnă că urmăreşte însăşi frumuseţea acestora.
E aproape ca şi cum ar încerca să culeagă ceva.
Ca şi cum ambiţiile lui ar fi cele ale unui colecţionar.
Un colecţionar? Ce colecţionează?
Părul lor?
Ieşi afară! Ieşi din magazinul meu!
Criminalule!
Orice ar fi...
Mă tem că nu va înceta cu crimele până ce colecţia lui nu va fi completă.
Poftim. Următorul. Cât mai repede. Aşa.
Şi tu.
Domnule.
Acest om... acest om e un demon.
O fantomă împotriva căreia nu se poate lupta prin mijloace omeneşti.
Acum, insist să-l chemăm pe episcop ca să-l excomunice!
La ce bun ar fi asta?
Nu ai încredere în puterea Sfintei Biserici?
Asta nu e o chestiune de credinţă.
Un criminal e în libertate
şi trebuie să-l prindem folosindu-ne de judecata dată de Dumnezeu!
Eu cred că până ce nu ne supunem Mamei Biserici,
aceste crime nu vor înceta.
Cetăţeni ai oraşului Grasse,
prin aceasta declarăm că acest criminal,
acest demon din mijlocul nostru,
şi-a atras asupra sa sentinţa excomunicării.
Nu numai că acest monstru depravat ne-a jefuit de fiicele noastre,
tinerele şi frumoasele flori ale acestui oraş,
dar prin actele sale nebuneşti
ne-a adus meseria, traiul nostru, ba mai mult
însăşi existenţa noastră în pragul întunericului etern.
De aceea declarăm
că acest ticălos,
acest buboi infam,
acest rău execrabil din mijlocul nostru
va fi de acum înainte solemn interzis în sfânta noastră prezenţă,
respins de Sfânta Biserică
drept discipol al Satanei,
distrugător de suflete.
La o parte! La o parte!
Un membru infectat,
un străin de credinţă,
un necromant, un diabolist, un vrăjitor
şi un eretic blestemat.
Doamne, în spiritul Tău cel mai milostiv
pogoară lovituri de trăsnet asupra sa
şi fie ca Diavolul să facă supă din oasele lui.
Amin.
Stăpâne! Stăpâne!
E un miracol! A fost prins!
A fost prins!
Stăpâne, demonul a fost prins.
În oraşul Grenoble.
A mărturisit totul.
A mărturisit totul!
Aleluia! Aleluia!
Lăudat fie Domnul!
Şi îi mulţumim Lui că ne-a ascultat rugăciunile şi le-a răspuns.
Amin.
Citeşte raportul. Nu e posibil să fie acelaşi om.
A mărturisit totul. Inclusiv crimele din Grasse.
Da. Când a fost torturat.
Uite. Aici.
A recunoscut că şi-a strangulat victimele, le-a smuls părul
şi că le-a violat.
Fetele din Grasse au fost ucise cu o singură lovitură în moalele capului,
părul le-a fost tuns cu grijă şi niciuna dintre ele nu a fost violată.
Antoine,
suntem cu toţii fericiţi că s-a terminat.
Las-o baltă.
Tată, care e problema?
Mergem acasă. Acum!
De ce? Mă simţeam bine.
Nu mă contrazice, Laura...
Încetează! Merg...
Laura!
Daţi-vă din calea mea!
Laura!
Tată!
Iartă-mă.
Probabil crezi că sunt un om ridicol,
dar încearcă să înţelegi
că tu eşti tot ce mi-a mai rămas.
Nu trebuie să-mi explici, tată.
Dacă ceva s-ar întâmpla cu tine...
Ştiu. Dar trebuie să încetezi să-ţi mai faci griji tot timpul.
Vise plăcute, draga mea.
Vise plăcute, tată.
Laura!
Tată, ce s-a întâmplat?
Ai deschis tu fereastra?
Nu. De ce?
Scrisoarea asta să-i fie dusă imediat marchizului de Montesquieu.
Marie? Repede!
Uşurel!
Mergi pe drumul către nord spre munţi.
A plecat domnul Richis?
A plecat.
Încotro?
Spre nord.
Eşti sigur că nu era spre sud?
I-am văzut cu ochii mei.
De ce vrei să ştii?
Am spus spre nord.
Spre nord!
Grenouille?
Grenouille?!
Dumnezeule!
Bună ziua, domnule.
Bună ziua. Mai stă cineva aici?
Nu, domnule.
Atunci voi lua toate camerele pentru noaptea asta.
Plăcerea e de partea noastră, domnule.
Şi mâine, la prima oră, vrem să trecem cu feribotul pe insula Lerin.
E părăsită, mai sunt doar câţiva călugări...
Ştiu asta.
Foarte bine, domnule.
Cea mai bună cameră, domnişoară.
Cu o vedere superbă la mare.
O clipă.
Foarte bine.
Aveţi o cameră lângă aceasta?
Da, dar priveliştea nu se compară...
Nu mă interesează priveliştea.
Tată, te rog, vrei să-mi spui acum ce se întâmplă?
Nu ai scos o vorbă toată ziua.
De ce atâta discreţie?
Aseară am visat că ai murit.
Că ai fost ucisă. La fel ca celelalte fete.
Şi să fiu sincer, sunt sigur că criminalul e încă pe aici pe undeva.
Toate victimele lui sunt tinere şi frumoase
şi cine e mai frumoasă ca tine, Laura?
Oricare ar fi planul său diabolic, sigur va fi incomplet fără tine.
I-am scris marchizului şi am acceptat propunerea în căsătorie în numele tău
şi am cerut să aibă loc cât mai curând posibil.
Până atunci, vei sta în siguranţă la mănăstire.
Şi toate astea, din cauza unui vis urât?
M-am hotărât.
Dar nici nu ştiu dacă îl iubesc.
Mă tem că în aceste circumstanţe nu există altă soluţie.
- Tată. - Totul e pregătit, Laura.
În picioare!
Mâinile sus!
De ce mi-ai ucis fiica?
De ce?
Aveam nevoie de ea.
De ce mi-ai ucis fiica?
Pur şi simplu...
aveam nevoie de ea.
Foarte bine.
Dar ţine minte asta.
Te voi privi...
când vei fi răstignit pe cruce
şi cum cele douăsprezece lovituri îţi vor zdrobi membrele.
Şi când publicul se va plictisi în cele din urmă
de ţipetele tale şi va pleca acasă,
mă voi căţăra prin sângele tău
şi voi sta lângă tine.
Te voi privi fix în ochi...
şi, picătură cu picătură...
îmi voi picura sila în el...
precum un acid sulfuric...
până când...
în cele din urmă...
vei muri.
Ce crezi că-i vor face?
Se pare că-i vor zdrobi fiecare oscior din corp cu o bară de fier.
Jegosule.
Idiotule!
Uitaţi-vă, vine.
Dezlegaţi prizonierul.
De ajuns!
Să fie adus pe eşafod.
Ce e asta?
Vine? Ce e?
Omul ăsta e nevinovat.
Nu a făcut-o. E imposibil.
E nevinovat!
Un înger.
Ăsta nu e om!
E un înger!
Grenouille!
Pe mine nu mă poţi păcăli!
Iartă-mă...
fiule.
Oamenii din Grasse s-au trezit cu o mahmureală teribilă.
Pentru mulţi dintre ei, experienţa a fost atât de oribilă, atât de inexplicabilă
şi în contradicţie cu valorile lor morale
încât şi-au şters-o în totalitate din memorie.
Consiliul oraşului s-a întrunit până la amiază
şi a dat ordin locotenentului poliţiei
să înceapă imediat noi investigaţii cu privire la crime.
Ziua următoare, Dominique Druot, a fost arestat deoarece în curtea lui
s-au găsit hainele şi părul tuturor victimelor.
După 14 ore de tortură, Druot a mărturisit totul.
Astfel, cazul a fost închis.
Până atunci, Grenouille era deja la jumătatea drumului către Paris.
Încă mai avea destul parfum rămas să subjuge toată lumea dacă voia asta.
Putea să meargă la Versailles şi să-l facă pe rege să-i sărute picioarele.
Putea să-i scrie papei o scrisoare parfumată prin care să se dea drept noul Mesia.
Putea să facă toate astea şi multe altele dacă voia.
Poseda o putere mai puternică decât puterea banilor, a fricii sau a morţii.
Puterea invincibila de a controla dragostea omenirii.
Era totuşi un singur lucru pe care parfumul său nu putea să-l facă.
Nu putea să-l transforme într-o persoană care să poată să iubească
şi care să fie iubită la fel ca ceilalţi.
Aşa că s-a gândit să renunţe la el.
La naiba cu lumea, cu parfumul şi cu el.
Pe 25 iunie 1766, în jurul orei 11 seara,
Grenouille a intrat în oraş prin portul d'Orleans.
Şi asemenea unui somnambul
amintirile vechii fabrici l-au atras către locul în care s-a născut.
Un înger.
Te iubesc!
În câteva clipe, Jean-Baptiste Grenouille
dispăruse de pe faţa pământului.
Când au terminat, au simţit o pură sclipire de fericire.
Pentru prima dată în viaţa lor au crezut că au făcut ceva
doar din dragoste.
Aici!
Uitaţi!
O haină.
Să le ducem acasă.
Le poţi purta tu.
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & alin022 @ www.titrări.ro
SprijinÄ-ne Či sÄ devinÄ membru VIP pentru a elimina toate anunČurile www.OpenSubtitles.org