*BluRay Collection*StMS
+ CIMITIRUL ANIMALELOR +
La revedere, bătrâne Shep. Ne vedem în cer, da?
Acolo doarme şi motănelul meu. Nu mai strigă şi nu mai miorlăie.
A trăit 5 ani şi 20 zile. M-a costat 50$.
Spot, un prieten bun. Te iubim.
Biffer, Biffer, care adulmeca peste tot
Cât a trăit, ne-am simţit mai bogaţi
Spot, prieten de nădejde, Te iubim, băiete.
Cimitir de animale
Vândut De vânzare
L-ai îmbrăţişat pe M.D. al tău azi?
- În sfârşit aici. - Da.
Deci?
- Ce părere ai? - E superb!
Te-ai hotărât să te trezeşti şi să vezi cum arată casa?
Vino încoace.
Mămico! Tăticule! Văd o potecă.
Ellie, ai grijă!
Ascultă la...
Mămico! Tăticule! Mă doare!
- Mămico, tăticule! Mă doare! - Te simţi bine?
- Mă doare! - Ajută-mă.
Te simţi bine?
Bună, Church.
Church.
S-a julit la genunchi.
- Nu vreau asta care ustură. - Unde este Gage?
Nu, prietene. Nu pe strada aia.
- Vi l-am prins eu doamnă. - Mulţumesc foarte mult.
- Mulţumesc. Mă numesc Louis Creed. - Jud Crandall.
Locuiesc chiar peste drum. Aveţi grijă pe strada aia.
Nenorocitele de camioane trec încolo şi încoace zi şi noapte.
- Şi tu cine eşti, domnişoară? - Mă numesc Ellen Creed.
Aud că tatăl tău este doctorul cel nou de la liceu.
Cred că vei fi fericită aici, ca o scoică.
Scoicile sunt chiar fericite?
D-le Crandall, e o potecă acolo. Ştiţi unde duce?
Da, e o poveste lungă, şi un drum lung.
Vă voi duce acolo sus o dată, şi vă voi spune povestea.
- După ce vă instalaţi. - Grozav.
Scuzaţi-mă, trebuie să-l schimb. Mă bucur că v-am întâlnit.
- Şi eu. - Ellie, vino să mă ajuţi.
Casa a stat prea mult nelocuită.
E tare bine că vedem oameni în ea din nou.
M-ai speriat de moarte, Church.
Vino încoace.
Dumneata eşti, Doc? Vino sus să serveşti o bere.
- Vrei un pahar? - Nu.
E bine aşa.
Isuse...
E un drum nenorocit.
Poteca aia, despre care a comentat soţia d-tale...
Se află acolo datorită şoselei şi a camioanelor.
- Unde duce? - La cimitirul de animale favorite.
- Cimitir de animale favorite? - Din cauza şoselei ăleia afurisite.
Omoară o grămadă de animale. În principal câini şi pisici.
Fetiţa mea are un motan, Winston Churchill.
Îi spunem Church.
L-aş castra, în locul dumitale. Un motan castrat nu hoinăreşte.
Dacă trece şoseaua des, o să-l părăsească norocul.
Mă voi gândi serios la asta.
Deocamdată, în cinstea dumitale Doc.
Şi a dumitale.
- Eu o să plec acum, Dr Creed. - Bine, domnişoară.
- Bună, Missy. - Le voi aduce înapoi data viitoare.
Grozav. Poţi veni luni?
Întotdeauna am considerat că e un noroc să te măriţi cu un doctor.
Aş vrea şi eu un doctor pe aproape când am dureri de stomac.
Cred că nu voi avea niciodată noroc. La naiba, nu sunt măritată cu nimeni.
La revedere, Missy.
Mămico, tăticule, haideţi! Să mergem!
Venim îndată!
Totul e pregătit? Să începem.
Acesta este locul.
- Ce scrie, mămico? - "Cimitirul de animale favorite".
E scris greşit, dar asta înseamnă.
Ellie, aşteaptă o clipă!
V-am spus că e o şosea rea.
A omorât o mulţime de animale favorite şi a întristat mulţi copii.
Măcar a ieşit ceva bun din asta. Locul acesta.
Oricum, n-am putut pune aici nimic în pământ, afară de cadavre.
Cum poţi să spui că e un lucru bun?
Un cimitir de animale favorite omorâte pe şosea.
Construit de copii cu inima zdrobită.
Trebuie şi ei să afle despre moarte într-un fel.
De ce?
Pot să ţin eu copilaşul?
Tăticule, priveşte! Aici e un peştişor auriu.
Aşa este, Ellie. N-au fost toate omorâte pe şosea.
Mai ales cele din vremea copilăriei mele.
Sunt mai vechi, cu cât mergi mai spre mijloc. E mai greu de citit.
D-ră Ellen, vino aici o clipă.
Aici l-am îngropat pe câinele meu, când a murit de bătrâneţe în 1924.
Ştii ce este în realitate un cimitir?
Păi... cred că nu.
E un loc unde morţii stau de vorbă.
Nu... nu în gura mare.
Crucile lor vorbesc, sau pietrele funerare.
Ăsta nu e un loc înspăimântător, Ellie.
E un loc de odihnă şi de stat de vorbă. Vei ţine minte asta?
Da, domnule.
- Bună, scumpo. - Tăticule, dacă moare Church?
Dacă moare şi trebuie să se ducă la cimitirul de animale favorite?
Scumpo, Church va fi bine.
Nu, nu va fi. Nu în final.
În cele din urmă, o s-o mierlească, nu-i aşa?
S-ar putea să trăiască şi când vei fi la liceu. Adică mult timp.
Nu mi se pare mult. Mi se pare puţin.
Aş vrea să trăiască Church o sută de ani. Dar nu eu fac regulile.
Cine le face?
Dumnezeu, presupun.
Dar nu e motanul lui Dumnezeu, e al meu.
Dumnezeu să-şi ia şi el unul, dacă vrea. Nu pe al meu.
Nu pe al meu!
Dezgustător!
Mi-e frică. Dacă şcoala de aici nu e ca la Chicago?
Mi-e frică şi vreau să merg acasă.
O să fie bine, Ellie.
Nu vreau să-i taie testiculele lui Church.
Dumnezeule mare, unde ai auzit asta?
D-ra Dandridge. Spune că e o operaţie.
Şoseaua aia e mult mai periculoasă decât orice operaţie.
Church va fi neschimbat. Adică, aproape neschimbat.
Şi nu va mai trebui să stăm cu grijă că va fi lovit de camioane.
- Church va fi în regulă. - Promiţi?
N-o mai duce cu vorba, Louis. Fă-i fetiţei o promisiune.
Church va fi bine.
Promit.
- Mulţumesc. - Cu multă plăcere.
Dacă se întâmplă ceva în timpul anesteziei, deşi e puţin probabil,
dar dacă se întâmplă, va trebui să-i dai tu explicaţii fetiţei.
Trebuie să plec.
- Îi voi... - Scoate testiculele, da.
Mulţumesc că ai introdus această expresie colorată
în vocabularul fiicei mele.
N-ai pentru ce.
- Ce-ţi mai face durerea de stomac? - Nici mai bine, nici mai rău.
- Aş putea să te consult. - O să-mi treacă. Întotdeauna trece.
- D-ră. - Doamnă.
Mai suntem prieteni, Doc?
Te-am sărutat!
Îţi doresc o zi bună, în prima zi la şcoală, Doc.
La revedere.
- Ce s-a întâmplat? - A fost lovit de un camion!
- Ai grijă de capul lui! - Ţine-l uşor!
Hei, Dr Creed.
- Ce s-a întâmplat? - A fost lovit de un camion.
- Dr Creed! - Scoate-i pe toţi afară de aici.
- Încetişor! - Toată lumea afară, vă rog!
Haideţi, toată lumea afară!
Un sac de salvare. Porneşte monitorul cardiac.
Cheamă o salvare, trebuie să meargă la EMC.
- Nu va fi de nici un folos. - Să procedăm conform regulilor.
I-am spus lui Rachel, "Nu voi avea mare lucru de făcut azi".
Solul...
inimii unui bărbat...
este mai pietros...
Louis.
De unde ştii cum mă cheamă?
Eu voi...
veni la tine.
De unde ştii cum mă cheamă?
Haide, Doc. Avem de mers în multe locuri.
Haide, Doc.
Nu mă face să-ţi spun de două ori.
De ce te afli aici?
Vreau să te ajut, pentru că... Louis!
Pentru că şi tu ai încercat să mă ajuţi.
- Să mergem, Doc. - Nu-mi place visul ăsta.
Cine spune că visezi?
Acesta e locul unde vorbesc morţii.
Vreau să mă trezesc. Doar atât.
Nu te duce, Doc.
Oricât de mult ai simţi că trebuie,
nu te duce la locul
unde se plimbă morţii.
Te rog...
Vreau doar să mă trezesc. Doar atât.
Nu trebuia să fie trecută bariera.
Nu e vina mea că ai murit.
Erai mort când te-au adus.
Terenul de dincolo...
e duşmănos.
Te-ai trezit, Doc?
Aproape.
Mulţumesc, soră.
Louis, nu e bine.
Nu vreau să fii singur în casă de ziua Recunoştinţei.
E o sărbătoare de familie.
De aceea pleci cu copiii, fără mine.
Tatăl vostru nu vrea ca eu să fiu membru al familiei voastre.
Dar eu te doresc în preajmă.
Voi fi mult prin apropiere când te întorci.
Cred că ai un necaz.
Jud. Ce necaz?
E o pisică moartă pe marginea gazonului meu.
Cred că e motanul fiicei tale.
Da. Este Church.
Îmi pare rău.
Cel puţin nu pare să fi suferit.
Ellie va suferi mult.
Dă-mi mie sacul.
Ce vei face cu el?
Îl pun în garaj. Îl voi îngropa mâine dimineaţă.
O să-i spui lui Ellie?
Mă mai gândesc la asta.
Poate că o să-i spun că n-am mai văzut motanul de o vreme.
Nu vreau să-i stric vacanţa. Nici pe a lui Rachel.
Poate există o cale mai bună.
Îl îngropăm în afara cercului, sau începem unul nou?
Locul unde mergem este de partea cealaltă.
Nu putem să ne căţărăm peste asta. Ne vom frânge gâtul.
Nu, nu ni-l frângem. M-am căţărat acolo de vreo două ori.
Ştiu unde trebuie să păşesc.
Ţine-te după mine.
Mişcă-te încet.
Nu privi în jos. Şi nu te opri.
Dacă te opreşti, te vei prăbuşi cu siguranţă.
Nu te opri, şi...
Şi nu privi în jos. Aşa.
- Te simţi bine? - Da.
Cred că mi-a pierit veselia acolo, pentru o clipă.
Nu mai e mult.
Ce-i asta?
Un cufundac.
- Poftim. - Nu mai avem mult.
Pe aici, în jos.
- Aproape am ajuns. - Mereu spui aşa.
De data asta chiar e adevărat.
Ce este locul ăsta?
Aici a fost terenul lor de înmormântări.
- Al cui? - Al indienilor Micmac.
Te-am adus aici să îngropi motanul lui Ellen.
De ce, pentru numele lui Dumnezeu?
- Am întrebat de ce, Jud? - Am avut motivele mele.
Solul este subţire.
Dar vei reuşi.
Eu voi sta la o mică distanţă şi voi fuma.
Te-aş ajuta dar trebuie s-o faci singur.
Fiecare şi-l îngroapă pe al lui.
Când vorbeşti cu ele...
Nici un cuvânt despre ce am făcut noi astă seară.
Ce am făcut astă seară?
Ce am făcut, Louis, a fost ceva secret.
Femeile sunt cele care se pricep la păstrat secrete.
Dar orice femeie îţi va spune
că nu a pătruns în inima unui bărbat.
Solul inimii unui bărbat, Louis, este mai stâncos.
Ca solul de acolo de sus, de la vechile morminte Micmac.
- Casa Goldman. - Bună, Dory. Louis la aparat.
- Vrei să vorbeşti cu fiica ta? - Da, ar fi grozav.
- Bună, tăticule! - Bună, scumpo.
Ce mai e pe la Chicago?
Bunica şi bunicul mi-au dat o mulţime de lucruri grozave. Ce face Church?
Îi este dor de mine?
Păi, cred că e bine, Ellie. Nu l-am văzut în seara asta.
Să-l pui în cămară,
ca să nu fugă în şosea.
Şi să-l pupi de noapte bună în locul meu.
Câh! Pupă-ţi tu motanul.
- Vrei să vorbeşti cu Gage? - Da.
Bună, tăticule. Te iubesc.
Isuse!
Mâncare, Church.
Mâncare.
Haide, Church. Haleşte.
Haide, Church.
Christoase... Nu-mi vine să cred asta.
Miroşi urât, Church.
Stai puţin...
Dumnezeule, a ieşit săpând cu dinţii.
Isuse... Christoase!
Fir-ar să fie!
Am încercat să-mi spun că l-am îngropat de viu.
Nu sunt veterinar.
- Era întuneric. - Sigur că era întuneric.
Dar capul i se răsucea pe gât ca şi cum avea rulmenţi.
Când l-ai mişcat, s-a rupt de parcă era îngheţat.
A făcut ca o bucată de bandă adezivă când se dezlipeşte de pe un plic.
Lucrurile vii nu fac aşa.
Încetezi să topeşti gheaţa pe locul unde zaci
numai atunci când eşti mort.
Simt că încep să înnebunesc.
Omul cu fiare vechi mi-a spus despre acel loc.
Era el însuşi pe jumătate Micmac.
Ştia cât l-am iubit pe câinele meu Spot.
Spot s-a agăţat în nişte sârmă ghimpată. S-a infectat.
Când a murit, am crezut că o să mor şi eu.
Omul cu fiare vechi a făcut pentru mine ce am făcut eu pentru tine.
Numai că eu n-am fost singur când s-a întors Spot.
Mama mea se afla cu mine.
Încă se mai vedeau pe el urmele de sârmă ghimpată.
Jud, vino să-ţi iei câinele!
Miroase urât, ca pământul în care l-ai îngropat!
Spot s-a întors.
N-a mai fost niciodată câinele pe care-l ştiam.
Când a murit noaptea a doua oară,
l-am îngropat în cimitirul animalelor favorite,
unde, cum ai văzut, îi zac şi acum oasele.
Un bărbat nu ştie întotdeauna de ce face anumite lucruri.
Eu cred că am făcut-o fiindcă Ellie nu e pregătită să-i moară motanul.
În timp, va afla ce este moartea,
momentul când încetează suferinţele şi încep amintirile frumoase.
A îngropat cineva o persoană acolo sus?
Nu, ferit-a sfântul! Şi cine s-o facă?
Cum naiba ai intrat aici?
Afară!
La revedere, Ellie. Fii atentă unde calci.
- Tăticule! - Bună, dulceaţă. Vino încoace.
Bună, tăticule.
Tăticule, Church e sănătos?
Da, aşa cred.
Dormea deasupra intrării când am plecat.
L-am visat.
Am visat că l-a lovit o maşină
şi tu cu dl Crandall l-aţi îngropat în cimitirul animalelor favorite.
- Ce vis prostesc, nu-i aşa? - Chiar e sănătos?
Da.
- Bună, scumpo. - Vrei să-l iei pe fiul tău, Doc?
Miroşi urât.
Pisicile pot fi spălate cu şampon?
Trebuie să le duci la un frizer de animale, dar e foarte scump.
Nu-mi pasă. Voi economisi din alocaţia mea şi voi plăti.
Church miroase urât.
Îţi voi da eu banii.
- Urăsc mirosul ăla. - Da. Şi eu.
Sunt sigură că am cancer. Nu suport durerea. Îmi pare rău.
Şi acum, Dumnezeu să vă binecuvânteze şi să vă aibă în paza lui.
Dumnezeu să-şi întoarcă privirea spre voi şi să vă consoleze,
să vă înveselească, şi să vă dea împăcare. Amin.
- Rachel nu se simte bine? - Un pic de gripă.
E în pat. Vomită mereu de când d-ra Dandridge...
Destul, Ellie.
Biata d-ră. Nu ştiu de ce Dumnezeu ia pe cineva ca ea,
care mai avea mulţi ani de trăit,
şi lasă o mârţoagă bătrână ca mine să trăiască la nesfârşit.
Tata avea un proverb.
Dumnezeu vede adevărul... dar aşteaptă.
- Ce-ţi face motanul? - E motanul lui Ellie.
Nu. Acum e al tău.
...probabil că şi mai mulţi delfini cu dungă albă au eşuat pe plajă
de-a lungul coastei Maine. Oamenii de ştiinţă nu cunosc explicaţia.
- Ce s-a întâmplat, dulceaţo? - Crezi că Missy s-a dus în cer?
Vrei să vorbim despre asta?
- Crezi că Missy e în cer? - Nu ştiu.
Oameni diferiţi cred în tot felul de lucruri diferite.
Unii cred în rai sau în iad. Unii cred că ne reîncarnăm în copii.
Iar alţii cred că doar dăm ochii peste cap.
Ca flacăra unei lumânări în vânt.
Crezi asta?
Nu. Eu cred că noi continuăm.
- Da, am această credinţă. - Tu crezi în asta.
Dă-mi un pupic.
V-am auzit astă seară pe tine şi pe Ellie.
M-am gândit că ne auzi. Ştiu că tu nu eşti de acord cu subiectul.
Mă sperie.
Şi tu mă ştii...
Când mă sperii, devin defensivă.
Speriată de ce? De moarte?
- Sora mea, Zelda... - Ştiu. A murit.
Meningită cervicală.
Stătea în camera din spate, ca un secret murdar.
Sora mea a murit în dormitorul din spate, şi asta a fost ea,
un secret murdar.
Trebuia s-o hrănesc, uneori. Îmi displăcea. Dar o făceam.
Noi doream ca ea să moară. Îi doream moartea.
Nu ca să nu mai simtă ea nici o durere.
Ci ca să nu mai simţim noi nici o suferinţă.
Deoarece începuse să arate ca acest monstru.
Chiar şi azi, mă mai trezesc cu gândul, "O fi murit Zelda?"
"A murit?"
Părinţii mei erau plecaţi când a murit ea.
Rachel!
A început să...
A început să aibă convulsii, şi m-am gândit,
"Vai, Doamne, se sufocă. Zelda se sufocă!"
Se vor întoarce acasă şi vor crede că am omorât-o prin sufocare.
"Vor spune, 'O urai, Rachel,"' şi asta era adevărat.
"Vor spune, 'Îi doreai moartea,"' şi asta era adevărat.
Apoi a murit.
Am început să ţip. Am fugit afară din casă, ţipând, "A murit Zelda!
"A murit Zelda!"
Au ieşit vecinii şi s-au uitat...
Credeau că eu plângeam.
Dar ştii ceva?
Cred că probabil...
râdeam.
Dacă râdeai, te admir pentru asta.
Am găsit încă un motiv să nu-mi placă părinţii tăi.
Nu trebuia niciodată să te fi lăsat singură cu ea.
Unde era infirmiera ei?
Au plecat şi au lăsat o copilă de opt ani
să se ocupe de sora ei muribundă, care probabil şi înnebunise.
- Unde te duci? - Să-ţi aduc nişte valium.
- Ştii că eu nu iau... - În seara asta o să iei.
Priveşte!
- Tata înalţă un zmeu! - Mami, priveşte!
- S-a dus! - Aşa, Louis.
- Haide tată! - Mai sus! Îl vrem mai sus!
- Louis, lasă-l pe Gage s-o facă. - Poftim, amice.
- Îl înalţi. - Acela e zmeul.
Gage îl înalţă. Ai înţeles?
- Pot să-l înalţ eu acum? - Lasă-l pe Gage să-şi termine tura.
- L-am prins. - L-am prins.
Îl înalţi. Aşa. Mergi înainte. Aleargă, băiete.
- Gage se joacă cu zmeul. - Îl înalţ.
Zmeul ăla ajunge aici!
L-a scăpat, împiedicatul ăla!
L-am coborât.
- Pot să-l înalţ şi eu acum? - Bine. Aşteaptă puţin.
Vreau să-l înalţ.
- Tăticule, e rândul meu acum. - Bine. Aşteaptă un pic.
- Nu-l lăsa să se ducă în şosea! - Prinde-l, Louis. la copilul!
Prinde copilul!
Nu!
Sedativul şi-a făcut efectul. Rachel doarme.
Vreau să mă întorc în camera mea.
Nu pot dormi cu mămica. Îmi trage plapuma.
Ellie, ce ai acolo?
Ce ai acolo? Arată-mi.
Pot să văd?
Nu-i aşa că e drăguţ? Îl tragi în vagon.
Pun pariu că i-a plăcut asta.
Voi purta poza asta până ce Dumnezeu
îl va lăsa pe Gage să se întoarcă.
- Dumnezeu nu face astfel de lucruri. - Dacă vrea, poate.
Trebuie să-i păstrez lucrurile pregătite pentru el. Eu aşa cred.
Am poza asta, şi voi sta pe scaunul lui...
Ai grijă de fetiţa ta. Are nevoie de tine.
Am ştiut că se va întâmpla ceva. l-am spus ei când v-aţi căsătorit,
"Vei avea parte de suferinţe cât poţi duce şi chiar mai mult. "Şi iată.
Sper să te înghită iadul! Unde erai când el se juca pe şosea?
Rahat împuţit! Ucigaş de copii!
Tăticule!
Încetează!
Nemernicule! N-ai nici un drept!
Ce te-a apucat?
E înmormântarea băiatului tău. Stăpâneşte-te, te rog!
Noapte bună, Ellie.
Noapte bună, tăticule.
Tăticule?
Dumnezeu ar putea să se răzgândească dacă ar vrea, nu-i aşa?
Dacă ar vrea cu adevărat?
Pot să cred în asta?
Da, cred că poţi.
Noapte bună, Ellie.
Du-te la naiba, ghem de păr!
Jud, l-am îngropat azi pe fiul meu.
Sunt foarte obosit. Mă întreb dacă n-am putea să...
Ţi-e mintea la lucruri pe care n-ar trebui să le gândeşti, Louis.
Mă gândesc să mă duc la culcare.
Mă simt răspunzător că ai mai multă durere în inimă
decât ar trebui să ai în seara asta.
După părerea mea, s-ar putea să fiu chiar vinovat de moartea fiului tău.
Ce?
Jud, vorbeşti aiurea.
Te gândeşti să-l îngropi acolo sus.
Nu nega că gândul ăsta nu ţi-a trecut prin minte.
M-ai întrebat...
dacă a fost vreodată îngropat cineva în cimitirul indienilor Micmac.
Te-am minţit când ţi-am spus că nu.
A fost.
Lucrul la care te gândeşti a fost înfăptuit.
Era un băiat localnic.
Era spre sfârşitul celui de-al doilea război mondial.
Îl chema Timmy Baterman.
A fost omorât pe când se întorcea acasă din război.
Tatăl lui, Bill Baterman era atât de copleşit de durere
că şi-a îngropat fiul acolo sus
înainte de a avea şansa de a afla adevărul în întregime.
Voi muşca momeala, Jud.
Care e tot adevărul?
Că, uneori, moartea e preferabilă.
Persoana pe care o îngropi acolo sus nu e aceeaşi cu cea care se întoarce.
Poate să arate ca ea, dar nu e aceeaşi persoană.
Cine sălăşuieşte în spatele cimitirului de animale favorite...
nu este deloc o fiinţă omenească.
La vreo 4 sau 5 zile de la înmormântarea lui Timmy
Margie Washburn l-a văzut pe Timmy
urcând şoseaua spre grajdurile lui Yorkie.
În timp, multă lume l-a văzut pe Timmy mergând în sus şi în jos.
Dar numai Margie a venit la noi bărbaţii localnici şi ne-a spus
că trebuie să oprim lucrul ăsta!
Ea a realizat că este ceva necurat.
Aşa că noi bărbaţii ne-am aşezat şi am discutat.
Ne-am dus la mormântul lui Baterman să rezolvăm situaţia.
Într-un fel sau altul.
Trebuie să-l ardem!
Distrugi casa! Încetează! Timmy, încetează!
- Dăm foc casei. - Pleacă!
laşi afară câtă vreme mai poţi, Bill!
- Aduceţi căldările! - Staţi o clipă, fraţilor.
E un monstru, Bill!
Lăsaţi-ne în pace! El e fiul meu!
- Haide, Timmy, să ieşim afară! - Iubesc moartea. Urăsc viaţa.
Haide, fiule!
Iubesc moartea. Urăsc viaţa!
Louis, uneori e mai bine mort. Indienii ştiau asta.
N-au mai folosit cimitirul ăla, iar pământul a devenit răzbunător.
Nu te gândi s-o faci. Locul acela te va subjuga.
Locul este necurat.
Uneori e mai bine mort.
Vezi, Louis, ce vreau să spun? Înţelegi?
Vrei să spui că locul acela a ştiut că Gage urma să moară?
Vreau să spun...
că locul acela a determinat moartea
lui Gage, pentru că eu ţi-am dezvăluit secretul lui.
S-ar putea ca eu să-l fi ucis pe fiul tău, Louis!
Ăsta ar putea fi începutul împăcării cu familia ta.
Dacă nu iese ceva bun din moartea lui Gage, eu cred...
- Nu vreau să plec la Chicago. - De ce, iubito?
- Am avut un vis urât azi-noapte. - Despre ce?
Despre tata... şi Gage...
şi cineva pe nume Paxcow.
Mai bine plecaţi acum, veţi pierde vaporul.
Îmi pare rău. Ce-aş putea să spun? Mi-am pierdut minţile.
Cu toţii ne-am pierdut minţile.
- Ai grijă de mama ta. - Vino cu noi, te rog!
Voi fi acolo peste 3-4 zile.
Te rog, tăticule. Mi-e frică.
- Totul o să fie bine. - Promiţi?
Mă jur.
Haide, Ellie. Să mergem.
Este rău.
Ce ţi s-a întâmplat este ceva rău.
Aminteşte-ţi, Doc...
Bariera...
nu trebuia depăşită.
Pământul se răzbună!
Dacă nu reuşim...
Dacă el se întoarce...
şi este aşa cum spunea Jud că a fost Timmy Baterman...
Îl voi omorî din nou.
Iar ele nu trebuie să afle.
Rachel şi cu Ellie nu trebuie să afle niciodată.
Mămico.
Mămico!
Scumpo, ai avut doar un vis urât. Asta-i tot.
N-a fost un vis. A fost Paxcow!
Paxcow spune că tăticu va face ceva foarte rău.
Cine este acest Paxcow? Este un fel de duh?
Este o stafie. O stafie cumsecade.
Zice că a fost trimis să ne prevină.
Spune că era lângă tata,
fiindcă erau împreună când sufletul lui a fost... des... des...
Nu-mi pot aminti!
Ascultă. Nu există stafii.
Nu există stafii.
Du-te la culcare şi uită de aiurelile astea. Mă auzi?
Vrei măcar să-l suni pe tata să afli dacă totul e bine?
Sigur, o să-l sun.
- Paxcow? De unde ştiu numele ăsta? - Pascow.
A spus Pascow?
El a încercat să mă ajute pentru că tăticu l-a ajutat
atunci când sufletul lui a fost des... des...
Despărţit de trup.
Te voi dezgropa, fiule.
Nu este acasă.
S-a dus probabil să-şi ia un hamburger sau un sandvici cu pui.
Ştii cum sunt bărbaţii când sunt singuri.
Jud, sunt eu, Rachel Creed. Sun de la Chicago.
Chicago? Louis este cu tine?
Nu. Vom mai sta aici o vreme
iar el a avut nevoie de câteva zile să rezolve nişte lucruri.
- Credeam că este cu tine. - Nu.
Dacă apare pe aici, îi spun să te sune.
- Nu te deranja. Mă întorc acasă. - Rachel, nu!
- Să nu faci asta. - Trebuie. La revedere.
Ai făcut-o, prost bătrân.
Acum trebuie s-o dregi.
O să fie bine.
Jur că va fi totul bine.
Vin după tine, Rachel.
Şi de data asta...
Am să te prind.
Gage şi cu mine...
te vom prinde.
Pentru că ne-ai lăsat să murim!
Tot eu sunt. A fost vânt puternic,
dar vom ajunge la aeroportul Logan din Boston aproape la timp.
Slavă Domnului.
Îmi pare rău. Scuzaţi-mă.
Scuzaţi. Scuzaţi.
Să nu faci asta.
- Mai amână puţin! - Nu pot!
Bine, voi chema pilotul.
Nu mă voi opri, Gage.
Nu voi privi în jos.
Îmi pare rău. A fost foarte aglomerat. Nu am nimic disponibil.
Ce ziceţi de Aries K? Cel care are o zgârietură.
Am un Aries K.
E cam vechi, are o zgârietură lungă pe una din părţi.
Îl iau.
În regulă. Vă trebuie un card acceptabil şi permis de conducere.
Vezi?
E numai imaginaţie.
- Ce mai este? - Încearcă să te oprească.
Mă auzi? Încearcă să te oprească.
E cineva acolo?
Întoarce-te la mine, Gage.
Întoarce-te la noi.
Opreşte!
- Urcă, păpuşă. - Mulţumesc.
Vai...
Cine este aici?
Să jucăm v-aţi ascunsa.
Tu eşti cel care se ţine de glume?
Ieşi afară!
Ţi-am adus ceva.
Unde ai...?
Mulţumesc mult.
N-ai pentru ce.
N-am găsit bilet, aşa că eşti binevenită.
Orice probleme aţi avea, sper să se rezolve.
Aici e capătul liniei pentru mine. Nu am voie mai departe.
Sunt sigură că toate vor fi bine.
Eu nu sunt sigur.
Rachel!
Eşti acolo sus?
Rachel? Tu eşti?
M-am întors în sfârşit după tine, Rachel.
Îţi voi frânge spatele să fie ca al meu,
ca să nu te mai dai jos din pat!
Să nu te mai dai jos din pat! Să nu te mai dai jos din pat!
Să nu te mai dai jos din pat!
Mami, ţi-am adus ceva!
Mami, ţi-am adus ceva.
Vai, Dumnezeule!
- Alo. - Alo, Louis.
Sunt eu, Irwin. Vreau doar să aflu dacă Rachel s-a întors cu bine.
- Eşti acolo? - Da, sunt aici.
- S-a întors cu bine? - Da, este bine.
Dă-mi-o la aparat, şi eu îi dau aparatul lui Ellie.
Ellie e foarte îngrijorată pentru mama ei.
Aproape şi-a pierdut cumpătul.
- Rachel doarme. - Ţi-aş sugera s-o trezeşti.
Ellie a visat că mama ei a murit.
Irwin, nu pot să stau de vorbă acum.
Irwin, nu pot să stau de vorbă acum!
Tată, sunt la Jud. Vii să te joci cu mine?
Mai întâi m-am jucat cu Jud.
Apoi a venit mămica şi m-am jucat cu ea.
Vrei să te joci, tăticule? Ne-am distrat de minune.
Acum vreau să mă joc cu tine.
Ce ai făcut?
Bună, Church.
Vrei ceva de mâncare, Church?
Nu te sfii de mine.
Mănâncă cât mai poţi.
Aşa este.
Astăzi e ziua Recunoştinţei a pisicilor.
Dar numai...
dacă s-au întors dintre morţi.
Haide! Întinde-te la pământ.
Prefă-te mort!
Mori!
Gage, ce ai făcut?
Te-am speriat, nu-i aşa?
Bună, tăticule. Acum vreau să mă joc cu tine.
Bine, Gage.
Hai să ne jucăm.
Tăticule.
Vino încoace.
Nu e corect.
Nu e corect. Nu e corect.
Îmi pare atât de rău, Louis. Îmi pare tare rău.
Dar să nu înrăutăţeşti lucrurile. Nu!
Am aşteptat prea mult în cazul lui Gage.
Şi Rachel... De data asta voi reuşi!
Pentru că ea tocmai a murit. a murit acum câteva clipe.
Nu! Te rog, Louis!
Nu!
Totul va fi bine, Rachel.
Îţi promit.
Solul inimii unui bărbat este mai pietros, Louis.
Un bărbat creşte ce poate, apoi îngrijeşte.
Pentru că ce cumperi, aia vei avea.
Şi ceea ce ai...
se întoarce acasă la tine întotdeauna.
Iubitule.
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania