Asta e povestea unui căţeluş.
- Numele său este Elli... - Elliot.
- Elliot! Numele său este Elliot. - Foarte bine.
El urmează să plece într-o aventură.
- Aventură. - Ce este?
O aventură? Nu ştii ce este o aventură?
Ceea ce facem noi acum.
În mijlocul pădurii, fără să găsim vreun suflet pe sute de km.
Doar conducându-ne după stele.
- E înfricoşător. - Păi, asta-i cealaltă parte a aventurii.
Curajul e obligatoriu.
- Tu ai curaj? - Sigur că ai.
N-am cunoscut un copil mai curajos ca tine.
Mamă!
Vrei să mă mănânci?
Traducerea şi adaptarea: dani67
Dragonul lui Pete.
După şase ani.
De când lumea frecventează pădurile astea,
se povesteşte despre dragonul din Millhaven.
Cum zice în cântecul acela: vin de la nord?
Vin tocmai din vârful munţilor unde puţini au mai fost.
Dar câteodată, un dragon se îndepărtează de familie
<i<şi se aventurează tare departe de casă.
Se spune că trăia unul tocmai în pădurile noastre.
Că noaptea se simt mormăielile lui...
Se spune asta, se spune alta, dar, din câte ştiu eu,
nimeni n-a văzut vreodată un dragon.
În afară de mine.
- Tu ai văzut un dragon? - Sigur că da.
Sigur că da.
- Cum arăta? - Era verde.
Numai verde. În afară de ochi.
Ochii erau roşii ca flăcările infernului.
Şi-ntr-o clipire de pleoapă, a ridicat capul.
A deschis puternicele-i fălcile şi a lansat...
Dar n-am stat să privesc.
Imediat m-am ridicat gata să lupt.
Dar când am ridicat puşca, dragonul s a aruncat asupra mea.
Cu o lovitură de gheară mi-a luat puşca din mâini.
Eh, şi-acum ce fac? Lucrurile nu stăteau aşa de bine.
Dar nu voiam să cedez, nu încă.
Mi-am scos briceagul şi, când s-a aruncat asupra mea...
- I-am dat o lovitură. - Iar sperii copiii, tată?
Voiam să ştie ce e în pădure.
Păi, eu merg în pădurea aia zi de zi.
Şi, în timp ce-am văzut urşi...
şi aproape toate păsările pe care le poate imagina careva,
n-am mai reuşit să văd un dragon.
Da, dar dacă nu vezi ceva nu înseamnă că nu există.
Iar dacă tu spui că ceva e adevărat, nu înseamnă că şi e.
Dar eu mă duc acolo chiar acum.
Şi-am să vă spun dacă văd ceva mare şi verde şi aruncă flăcări.
- Dle Meacham, eu te cred. - Păi, sunt încântat.
Fata mea ştie multe lucruri, dar numai pe cele clare şi evidente.
Dacă-ţi petreci viaţa văzând ce ai în faţa nasului,
pierzi multe lucruri.
Aici voi aveţi un avantaj...
pentru că, credeţi-mă, acel dragon mai e prin zonă.
Şi dacă vi se va-ntâmpla să intraţi în pădure
acolo unde nimeni nu ajunge, l-aţi putea găsi...
dacă nu vă găseşte el mai întâi.
L-am prins.
Bună, Elliot!
Hai, Elliot!
Elliot.
Elliot!
Haide!
Mai sus!
La ce te uiţi?
Pe aici. Suntem departe de casă.
Aici erai.
Bine.
Acum nu te va mai taie nimeni.
Putem să mergem, Grace?
Da.
Stai o clipă.
Hai, n-ai obosit?
Doar echilibrez balanţa.
- Ochi pentru ochi? - Da. În mare.
- Voi doi nu trebuia să vă căsătoriţi? - Ba da.
Aşa va fi de-a dreptu'.
Uite!
Elliot!
Pete şi Elliot...
se duc...
Apoi...
Şi apoi mai jos, şi mai jos...
Şi apoi...
Cine ştie de unde vine doamna aia.
Calmează-te, n-o să-ţi facă rău.
Noapte bună, Elliot.
Elliot!
Gavin.
Jack ştie că facem tăieri atât de adânc în pădure?
Nu-ţi face griji pentru Jack. Continuă să tai.
- Cine v-a zis că puteţi tăia aici? - Eu mă duc unde mi se spune.
- Unde-i Jack? - Uite-l că vine.
Aţi trecut de semn, Jack. Nu puteţi intra aşa de mult să tăiaţi.
Nu ştiam nimic. Nu eu am decis, Grace.
Atunci cine a fost?
- Da, desigur. - Lasă-mă pe mine să mă ocup.
- Doar că tu nu te ocupi, asta-i problema. - Ai dreptate. Gavin e Gavin.
E fratele meu.
Trebuie să mă duc la şcoală.
Stai!
Unde eşti?
Cum ai ajuns acolo?
Haide! Mai încet!
Eşti prea bun, ştii?
Ajută-mă!
Nu-mi da drumu'!
Nu!
Mă doare.
Câţi ani ai?
- Cinci. - Pari cam mare pentru cinci.
- Cum te cheamă? - Pete.
Pete?
- Ai aerul lui Pete! - Pe mine mă cheamă..
Natalie!
- Tată! - Natalie!
- Tată! - Ştii că nu trebuie să te-ndepărtezi!
- Ce ţi s-a-ntâmplat? - Am căzut dintr-un copac.
- Ai căzut dintr-un copac? - Ce făceai într-un copac?
Îl urmăream pe el.
Îl cheamă Pete.
Hei, Pete! Aşa te cheamă?
Pete!
Nu, nu, stai!
De unde vii?
Îmi spui unde-ţi sunt părinţii? Familia ta?
De unde l-ai luat?
Stai!
- Elliot! - Pete!
Hei, stai, micuţule! Unde vrei să te duci?
Hei, micuţule, vino-napoi!
Hai, băieţel!
Atenţie, Gavin!
Nu contează.
Şeriful, rangerii vor închide zona asta
până se va înţelege de unde-a răsărit puştiul acela.
- Ai auzit? - Nu schimba subiectul, Gavin!
Ca să fim competitivi, ne trebuie la număr.
Cum vom face când nu va mai fi nimic de tăiat?
- Unde te duci? - Tu ce crezi?
Eşti singurul de care trebuie să-mi fac griji.
Anunţă-mă cum e Pete, te rog!
Ce este, Gavin? Jack nu-ţi dă pace?
Ştii cum e Jack!
Se enervează pentru că iubita lui îl calcă pe picior.
Atenţie! Atenţie!
Ce-a fost aia?
Ce era?
Mergem la vânătoare.
Pete!
E timpul să te trezeşti.
Mama!
Elliot!
- Cum se simte? - Destul de bine, după toate astea.
N-are semne de malnutriţie, nici de răni grave.
- Are un cucui în cap, dar... - Norocos.
- Foarte norocos. - Cum de-a ajuns acolo?
Cred că era la picnic sau cu cortul.
S-a aventurat şi s-a pierdut.
Da, dar când?
Dacă te uiţi la el, ai impresia c-a stat acolo cine ştie cât.
- Şi avea asta. - Sunteţi sigură că e a dvs?
E a mea cu siguranţă.
- Uite aici. Totul e în regulă. - Bună, micuţo. Cum te simţi?
Era doar un zgârietură. Unde-i Pete?
O duc pe Natalie acasă şi mă-ntorc în pădure.
Poate o fi ceva acolo, vreun indiciu...
- Mă puteţi chema când se trezeşte? - Desigur.
Când se va trezi, cred că e mai bine să fiţi cu băgare de seamă.
Luaţi-l încet. Să înţeleagă că e-n siguranţă.
- Nu ştim prin ce-a trecut. - Am chemat serviciile sociale.
Ei vor şti cum să gestioneze situaţia.
Deocamdată, e bine.
- A plecat. - Cine, scumpo?
Pete.
Elliot!
- Sfinte Sisoe! - Messi, termină!
Nu lătra la câinele nostru!
Băieţel, stai! Aşteaptă!
Stai acolo!
L-am găsit. E la colţ lui Main.
A fost la colţ lui Main.
L-am pierdut.
Hei, uitaţi-vă.
Hei, staţi jos!
Ce săritură!
Stai!
Linişteşte-te!
N-o să păţeşti nimic rău. Îţi promit, bine?
Vino la mine.
Nu, nu, nu! Stai!
E-n regulă! Respiră. Respiră.
Băieţi, veniţi să vedeţi ceva!
E proaspătă. N-are mai mult de-o zi.
N-o fi cumva vreun urs?
- Ai mai văzut un urs aşa mare? - Aşa mi s-o părut odată.
Dar era sora lui Bob!
Să mă sunaţi pentru orice problemă.
Pete, linişteşte-te. Nu trebuie să te duc iar la spital.
Mergem la mine acasă.
Iată, am ajuns.
Trebuie să te ajut.
- Pete, nu, stai! - Stai!
Stai...
Tu alergi repede, Dumnezeule!
Ce este, dragule? Ţi-e foame?
Vino înăuntru. Căutăm ceva de mâncare.
Vreau la mine acasă.
Ştiu. Unde-i casa ta?
Ştii să-mi spui?
Facem aşa:
dacă intri în casă cu mine, îţi promit
că mâine te duc înapoi în pădure.
Şi aşa îmi arăţi unde locuieşti.
Ce zici?
Ştii, când eram mică,
îmi doream mai mult decât orice să locuiesc în pădure.
Îmi plăcea mult să mă duc acolo.
Era aşa de distractiv cu veveriţele, copacii, păsările...
Apoi, când am crescut,
am ales să protejez pădurea ca meserie.
Cu tot ce e în ea.
De aceea, presupun că şi tu eşti inclus.
Şi Elliot?
Cine-i Elliot?
Grace!
- Eşti sigură de ceea ce faci? - Până aflăm de unde vine.
Poate că, dacă stă cu o fetiţă de vârsta lui,
se va mai deschide puţin.
Poate aflăm cine e.
Nu se atinge, se mănâncă.
Aşa.
Trebuie să spun că a trăit în pădure. Face lucrurile în felul său.
Pare a fi băieţelul pe care ţi-l doreai.
- Cred că ne-am pierdut. - Gavin ştie ce face.
E imediat după colţ.
Dacă mergem după ea, ajungem unde am plecat.
Ne mişcăm în cerc.
- Ia uitaţi-vă aici! - Ce naiba este?
Cartea aceasta e a lui Pete.
Elliot se pierde.
- Credeţi c-a făcut-o copilul acela? - Ce să facă un copil aici?
Băieţi, uitaţi!
Fugiţi! Fugiţi!
Mai repede!
Aşteptaţi-mă!
Dă-i drumu'!
Staţi!
Mişcă-te! Mişcă-te!
Gavin, mişcă-te!
Hai! hai!
Mişcă-te!
Ce era? Ce era?
- L-aţi văzut? Era un monstru! - Un demon! Un monstru demon!
Acela e un dragon!
Aşadar...
pui acul aici şi...
Lasă-l să cânte.
Aceea e poza mea, iar el e tatăl meu.
El e fratele lui.
Uite-o pe Grace. E familia mea.
Familia.
Noi suntem aia.
Pune capul acolo, lasă-te în jos şi...
acum ai cinci ani.
Aia se bagă în gură.
Acum ai şase, acum şapte, opt, nouă...
şi acum ai zece.
Eram aici.
Ultima dată când îmi amintesc c-aveam busola...
- Dar sunt... - 80 de km la est.
De locul în care l-am găsit.
Nu mai citesc din cartea aia de multă vreme.
Mi-au dat-o cadou când învăţam să citesc.
Linişteşte-te, micuţule, e telefonul.
Ăsta e Elliot?
- Cine e Elliot? Un om? - Nu.
- Atunci cine-i? - Grace, e şeriful.
Vrea să vorbească cu tine.
- Alo. - Bună, Grace.
- Ce face copilul nostru misterios? - Încă e un mister.
- Noutăţi? - Da.
Patt a scotocit prin dosarele cu persoanele dispărute.
A trebuit să caute cu ani în urmă, dar veştile nu sunt bune.
- Bietul Pete. - Da, aşa e.
Tocmai am vorbit cu asistenţa socială.
Îl vor lua mâine dimineaţă.
- Pete, Elliot e prietenul tău imaginar? - Cum adică imaginar?
Păi, ca atunci când inventezi pe cineva în mintea ta.
Astfel, poţi vorbi cu cineva.
Se face aşa ca să nu te simţi singur.
E distractiv?
Desigur.
- Şi zboară? - Poate face tot ce vrei.
De asta e imaginar.
Şi tu eşti prietena mea imaginară?
Eu sunt reală.
Şi Elliot este.
Foarte bine, micuţule.
Mamă, uite, afară e un monstru.
Trebuie să mă-ntorc la el.
- Când nu sunt, se sperie. - Pare un dragon.
- Ce e un dragon? - Ăsta e un dragon. Cum e cântecul.
- Ce cântec? - Unul pe care-l cânta tata.
Despre dragoni şi unde trăiesc.
La nord, la nord, unde-i vânt şi frig
În orice clipă ai putea vedea.
Uriaşii dragoni ce zboară-n lung şi-n lat,
sub stele şi de magie învăluiţi.
Du-te la nord şi stai să priveşti
şi fii convins că dragonul sigur apare.
Cu siguranţă, dragonul apare.
- Ce e nordul? - E o direcţie.
- Şi cum ajungi? - Păi, te poţi uita pe hartă.
Sau poţi urma Steaua Polară.
Dacă o urmezi cât mai departe ajungi la munţi.
Acolo îi găseşti. La dragoni mă refer.
Bună.
De secole n-am mai auzit cântecul ăsta.
Natalie...
pot sta numai cu Pete câteva clipe?
Bine.
Mă-ntorc repede, Pete.
Hai, vino-ncoace.
Ai găsit-o pentru mine, nu-i aşa?
Unde copacii nu mai sunt.
Tata mi-a dat-o când am împlinit 10 ani.
Dacă m-aş fi pierdut, aş fi ştiu drumul înapoi acasă.
Pete, scumpule, îţi aminteşti cum ai ajuns în pădure?
A fost cu mult timp în urmă, da?
Trebuia să fie o aventură.
Ştii, eu am pierdut-o pe mama când eram ceva mai măricel ca tine.
Ştiu bine durerea asta.
Dar vreau să ştii că nu eşti singur.
- Ştiu. - Sigur?
Eu îl am pe Elliot.
Vrei să-mi povesteşti de Elliot? Cine e?
E prietenul meu.
El este Elliot? Trebuie să fie un prieten foarte special.
Lui nu-i plac mulţi oameni,
dar tu îi vei merge la inimă.
Crezi?
Ai să vezi... mâine.
- Mâine? - Când mă-ntorc acasă.
- Vii cu mine, nu-i aşa? - Sigur că da.
Eşti foarte curajos, ştii?
Eşti copilul cel mai curajos din câţi am cunoscut.
- Gavin? - Jack.
Ce-ai păţit?
Mai ştii poveştile lui Meacham ce ni le tot spunea?
- Alea cu dragonii? - Nu era imaginaţia lui.
L-am urmărit. E o casă într-un copac.
Am încercat să-l împuşcăm, dar mi-a smuls puşca din mâini
şi-a îndoit-o ca şi cum ar fi din carton!
Nu pot merge în pădure în miez de noapte pentru că tu crezi c-ai văzut un dragon.
Cred c-am văzut? Ştiu bine ce-am văzut.
Bine.
Nu mă crezi.
Uite ce facem.
Sunăm la forestieră şi le spunem ce-ai văzut.
Da, sigur. Am înţeles.
Fără ajutorul familiei.
- Gavin! - Stai liniştit. Ne vedem dimineaţă.
Elliot se pierde.
Asta e povestea unui pui de căţel.
- Numele lui e... - Elliot!
Da. Tocmai pleacă cu familia sa într-o aventură.
Vor să facă o tabără în pădure.
- Elliot a... - Stai.
Eu nu i-o spun aşa.
Vrei să mă opresc?
Nu, e drăguţă.
Elliot n-a mai fost vreodată atât de entuziasmat.
Elliot şi micuţul său prieten se joacă
în timp ce mama şi tata puneau cortul.
Se simte ca acasă.
Cauţi ceva?
- M-ai speriat. De ce nu dormi? - Din acelaşi motiv ca tine, cred.
- Probabil ai auzit de copil. - Da.
Veştile circulă rapid pe-aici.
- Cât a stat în pădure? - Şase ani.
Şase ani?
Nu se supravieţuieşte în pădurea aia timp de şase ani.
Nu singuri.
Păi, el spune că...
Spune că nu era singur.
El l-a desenat?
Spune că e prietenul lui din pădure. Şi mi-am amintit...
Ştiu ce ţi-ai amintit.
Acela?
- Câţi ani aveam când mi l-ai desenat? - Cred că cinci sau şase.
Cu puţin timp înainte ca mama ta să moară.
Îmi amintesc că pe-atunci credeai în orice-ţi spuneam.
Aveai atât de multe întrebări!
Tată!
Ce-ai văzut în pădure?
Te rog să nu-mi spui altă poveste, ci exact ce ai văzut.
Exact?
Ceea ce-mi amintesc e că eram la vânătoare.
Soarele strălucea sus e cer şi vântul sufla printre copaci.
Şi-mi amintesc că am gândit: ăsta e locul meu.
M-am oprit la un pârâu să beau apă
şi, dintr-odată, soarele dispăruse. M-am uitat să văd ce-a acoperit cerul.
Şi ce-am văzut?
Un dragon. Am văzut un dragon!
Niciodată nu mi-a fost atât de frică.
Dar când am ridicat puşca să trag, am simţit... am avut o senzaţie.
Era ca o magie. Nu sunt cuvinte să-ţi spun.
Era magie.
Aşa că, am pus puşca jos,
m-am aşezat şi ne-am privit, separaţi doar de pârâu.
M-am uitat îndelung la el,
apoi dragonul s-a-ntors, a dispărut în pădure
şi m-am gândit cât de norocos sunt!
Normal că nimeni nu m-a crezut. Ştiam ce zice lumea de mine.
Recunosc că m-am gândit şi eu uneori că au dreptate,
dar apoi m-am gândit la magia aceea
că mi-a schimbat modul de a vedea lumea, copacii, soarele, chiar şi pe tine.
N-aş schimba asta cu nimic.
Aşa că, nu voi mai încerca să te conving.
Dar poate că, dacă ai reuşi să te deschizi să vezi...
Ştiu pădurea aia.
Ştiu pădurea aia ca pe buzunarele mele.
Nu mi-ar fi scăpat un dragon.
Ţi-a scăpat Pete.
Pete. Trezeşte-te, scumpule.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
- Ieşi deja? - Da, de bună dimineaţa.
Mă duc la gater.
Trebuie să vorbesc cu Gavin despre o treabă.
- Sună-mă, dacă ai nevoie de ceva. - Mă descurc.
- Sigur? - Foarte sigur.
Ce ai?
Nimic. Doar m-am înşelat.
Pete, m-am gândit să luăm pe cineva cu noi.
Cineva care l-ar şti pe Elliot.
Îţi convine?
Bună dimineaţa.
- Salut, Jack. - Salut, Calvin. L-ai văzut pe Gavin?
S-au dus la zona noilor tăieri cu un camion.
- Cum aşa? - Ziceau că se duc la vânătoare.
- La vânătoare? - La vânătoare.
La vânătoare.
- Jack McGay - Salut, Jack.
- Grace ţi-a spus că-l aduce aici pe Pete? - Da. A plecat acum o oră.
Încă n-a ajuns. Aici sunt nişte oameni ce aşteaptă
şi nu ştiu ce să fac. - Bine, mulţumesc. şerifule.
Trebuie să plec.
Pe aici?
Aşteaptă!
Copii, aşteptaţi-ne!
Elliot!
N-am mai văzut partea asta a pădurii.
Haideţi!
Ce tare!
- Ai construit-o singur? Cum ai reuşit? - M-a ajutat Elliot. Cred că s-a ascuns.
Elliot!
Nu, Pete, stai!
- Intru cu el. - Nu, stai, dă-i un minut.
Grace!
Tată!
Linişteşte-te.
Hai.
Ce ţi-am zis? E magie.
Elliot.
Ce ţi-am zis?
L-am lovit!
- Gavin! - Grace!
- Nu, stai! - Opreşte-te!
Luaţi copiii de aici!
- Nu-l omorâţi! - Sunt sedative!
- Gavin, ce vrei să faci? - Nu-i periculos!
- Nu-l răniţi! - Nu! Nu!
Opriţi-vă!
Elliot!
Staţi!
Nu!
Gavin, fii atent!
Opreşte-te!
Zboară!
Hai, sus! Mai sus!
Fugi! Mai sus!
Elliot.
Atenţie!
Ce-i asta?
Tată!
Natalie!
Gavin, ce-i asta?
E dragonul din Millhaven, iar eu l-am capturat.
Ce-aveţi, băieţi?
N-aţi mai văzut un dragon până acum?
Haideţi!
Pete, Grace nu credea că se poate întâmpla aşa ceva.
E frumoasă. Sau e un el chestia asta, sau ce-o fi.
Vino imediat aici.
Natalie, trebuie să stai aici cu Pete o clipă.
- Bine? - Ce-i vor face lui Elliot?
Nu ştiu, mă duc să aflu. Dar trebuie să stai aici, bine?
- Îmi faci favoare să stai aici? - Bine.
Mulţumesc, scumpa mea.
Haide.
Pete, vom rezolva totul. Promit.
Foarte bine. Acum, că l-ai capturat, ce vrei să faci?
- Ce vreau să fac? - Da.
Ştiu perfect ce vreau să fac.
- Habar n-ai, în realitate. - Bine.
Exact, nu-mi este foarte clar, dar îţi spune ceva:
captura bestiei ăsteia mă va face faimos.
- Lumea va veni de departe... - Gavin.
Jack îşi poate păstra gaterul, dragonul e al meu.
Nu, staţi! Staţi!
- Ce-i fac lui Elliot? - Încearcă să-şi dea seama ce este
de unde a venit şi de ce nu l-au mai văzut.
Vine din pădure, exact ca mine.
De ce nu ne lasă să plecăm? Noi vom pleca de-aici.
Nu vom mai vedea pe nimeni. Totul va fi ca înainte.
Dar eu mai vreau să te văd.
Eşti nebun?
- Habar n-ai ce poate face bestia asta! - Dar tu ştii?
Dacă se trezeşte, poate distruge tot oraşul.
E un monstru!
Nu-i un monstru, e un animal. Şi e rănit şi speriat.
Grace, aşteaptă.
Ai nevoie de ajutor?
Îl cauţi pe Pete?
Aţi văzut? Aţi văzut ce-a făcut?
Da, sigur.
Haide.
Hai pe sus.
Băieţi, ieşiţi! Şerifule!
- Jack! - Daţi-vă la o parte! Şerifule!
- Înapoi! - Hai, băieţi, nu vă-mpingeţi!
- Ce-i aşa de grav de ne-ai chemat? - Înapoi!
Mai întâi, trebuie să ştii
că chestia pentru care te-a chemat fratele meu îmi aparţine.
Eu l-am capturat, aşa că, nimeni să nu spună altceva.
E al meu. Îmi aparţine.
De ce stăm afară? Nu putem intra să-l vedem?
Elliot! Eşti bine?
Trebuie să vă avertizez. Chestia aia e periculoasă.
Eu şi cu echipa mea suntem singurii care ştim cum să-l luăm.
Când intraţi, păstraţi-vă calmul. Nu-l speriaţi.
Nu vreau să se rănească vreunul când sunt eu de pază.
- Gavin, aşteaptă. - Grace, nu suntem în pădure.
Vorbiţi cât vreţi despre ce e înăuntru, dar eu vreau să văd.
Lăsaţi-mă să intru.
Deschideţi uşa?
Ce-nseamnă asta?
Scuze, şerifule.
Pare blocată.
Cine-i înăuntru? Deschideţi?
Elliot, poţi zbura?
Unde-i?
Nu văd nimic.
- Era chiar aici. - Ce anume?
A fugit! Haideţi, trebuie să-l găsim!
- Lăsaţi-mă să trec! - Cine a fugit?
O să vezi cu ochii tăi. Vino!
Un dragon?
Jack, m-ai obligat să vin aici pentru un dragon?
Nu ştiu să-mi explic, dar spune adevărul.
Era chiar aici.
- E înăuntru. - Poftim?
Dragonul e acolo.
Trebuie să-i ajutăm. Te rog!
Cum îl scoatem?
- Ştii să conduci? - Aşa şi-aşa,
dar camionul tatălui meu n-are atâtea butoane.
Stai unde eşti, dră, nici la pedale nu ajungi.
Stai!
Nu vreau să-i fac rău prietenului tău, ci vă ajut.
Urcă.
Bun.
Ia să vedem dacă ăsta...
Salut, prietene.
Puneţi-vă centurile.
Ţine-te bine!
Credeam c-am băgat marşarierul.
O, mamă!
Nu-i real acela, nu-i aşa?
Urmăriţi dragonul!
Scuză-mă.
Spune-i dragonului să se ţină bine.
Suntem urmăriţi.
Către toate unităţile:
ne îndreptăm la est pe str. Millhaven în urmărirea unui...
Dragon! E un dragon!
Nu trebuie să spui dragon prin staţie.
Elliot!
Zboară!
Haide!
Mai repede!
- Meacham! - Ăla-i Meacham!
- Trage pe dreapta! - Opreşte!
E dragonul meu!
Nu încetineşte, nu se opreşte!
Se va opri.
Idiotul acela a luat-o razna.
- Opreşte! - Nu pot.
Doar nu-i aşa nebun.
Bine. Ţineţi-vă bine. Trebuie s-o facem altfel.
Elliot! Nu!
Jack!
Gata! Încetează!
Jack!
Nu ne vor face rău!
- Te rog! - Încetează, Elliot!
Nu le face rău! Avem nevoie de ei!
Am nevoie.
- Jack, ieşiţi de acolo! - Gavin!
Sparge geamul!
Repede, vă ţin eu!
Curaj, Elliot!
Zboară!
Haide, vino! Repede!
Tată!
Nu, Grace.
Curaj, Elliot!
Te rog.
Ştiu.
Pete!
Pete, stai!
Trebuie să plecăm din locul ăsta.
De-acum ştiu toţi că eşti aici.
Vor veni după tine.
Dar eu nu pot să dispar.
Elliot se pierde.
Cartea asta e a lui Pete.
Pentru Pete. Cu dragoste, mama şi tata.
Dar nu vreau să te părăsesc.
Scumpo, uite.
Nimeni n-a mai văzut dragonul.
Iar eu n-am mai povestit nimic despre el. Nu mai era nevoie după ziua aceea.
L-au căutat peste tot, dar nu l-au mai găsit.
Unii zic c-a zburat în altă pădure foarte îndepărtată.
Dar sunt doar poveşti.
Timpul a trecut, copiii au crescut,
copacii au crescut
iar poveştile au devenit şi mai poveşti.
Dar şi poveştile cele mai frumoase au un sfârşit.
Dar cunosc o persoană ce va zice contrariul.
E un puşti ce vă poate spune toată povestea.
Poate să vă spună şi ce s-a-ntâmplat după.
El ştie că Steaua Polară străluceşte cel mai tare.
Şi ştie că în pădure e o magie,
dacă ştii unde să cauţi.
Ştie că dragonul lui încă e acolo.
Şi poate, dacă sunteţi norocoşi,
acelaşi puşti, cel mai curajos din câţi cunosc,
v-ar putea spune unde să-l găsiţi.
Traducerea şi adaptarea după sonor: dani67