23.976
Traducerea şi adaptarea Vlad (blitzard43@yahoo.com)Ž - 2015
Sarah! Sarah!
Acelaşi vis, e fum. Cineva îţi ia mâna.
Ea aleargă. Acelaşi bărbat vine spre ea.
Jay Prescott cu ceva sunete mişto de dimineaţă.
Savuraţi aceste clipe cât mai puteţi,
fiindcă mai târziu în cursul zilei în L.A. va fi o căldură excesivă,
ajungând la 35 grade C în vale, 33 în bazin şi până la 40 pe plaje.
Acum, difuzăm Yvonne Murray cu "Burning Up".
- Judith... - Regret, aţi greşit.
Al 9-lea cerc al infernului e pentru trădători.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa!
- Ce vrei la micul dejun? - N-am timp, am ore devreme.
Prim-plan. ochii ei lucesc ca lava, Sarah stă împietrită,
ca o căprioară în lumina farurilor maşinii.
Sarah? De ce ţi-ai numit personajul Sarah?
Nu ştiu.
Iar ai visat, nu?
Da. Nu dorm mai deloc, dar o să iasă un film grozav.
Mă întreb dacă Orson Wells a visat mai întâi "Cetăţeanul Kane"?
Mark!
- Te vreau, Maggie, chiar acum. - Mark, nu pot.
Hai să mergem la mine acasă. Mor fără tine.
Mark, e epoca sexului protejat
şi sexul cu tine, la orice nivel, nu e protejat.
Haide, Maggie, de ce nu vrei să ne dai o şansă?
Sunt nebun după tine, dar n-o să te las să fugi întruna de mine.
Nu fug de tine, dar acum mă concentrez pe scenariul meu.
A, da, scenariul.
Chiar e important pentru mine. Nu pot să las nimic să mă distragă.
Înţeleg.
Sper doar să mai fiu prin preajmă când te vei decide să te laşi distrasă.
Mai slăbeşte-mă!
Noros şi înnegurat...
Bud, ştii că asta nu e o autostradă.
Haideţi, oameni buni, avem veşti bune şi veşti proaste.
Avem tot soiul de veşti. Dă-i drumul, Tina.
În primul rând, ne-am pierdut iarăşi spaţiul redacţional.
Nu se poate!
Ne-au băgat întâi în bibliotecă, apoi în laboratorul de biologie,
iar acum în sala de muzică.
Cum se face că secţia de film e întotdeauna indisponibilă?
Ce trebuie să faci ca să fii luat în serios aici?
Trebuie să fii o vedetă a fotbalului.
Suntem ceva nou. Fiecare secţie nouă trebuie să facă senzaţie
ca să se facă cunoscută şi astea-s veştile bune,
fiindcă Toby a venit cu o idee grozavă.
- Dă-i drumul, Toby. - Da, Toby.
Iată noua noastră idee. Facem un maraton Horror toată noaptea.
E o idee extraordinară. Un spectacol de filme toată noaptea.
Sunt filme cu încasări mari.
Ascultaţi-mă şi pe mine, şi eu am o idee trăznet.
De ce n-am face o piesă, transformând fostul pod într-un teatru?
Te rog!
E o genă moştenită pentru josnicie?
Aceştia sunt viitorii scriitori şi regizori ai cinematografiei americane.
E sindromul "Academiei de Poliţie".
Există mai multă relevanţă socială şi personaje reuşite
în "Academia de Poliţie 5"
decât în toată adunătura de filme a lui Ingmar Bergman.
"Ambiguitatea cărnoasă a lui Bergman"
cum a spus un critic de film despre el.
- Cred că aşa a spus. - Într-adevăr.
Oameni buni!
Staţi aşa! De ce credeţi că oamenii o să dea 6 $
ca să vadă nişte filme tâmpite şi vechi
pe care nici nu le-ar închiria pentru 99 de cenţi?
Pentru că nu poţi vedea "Ţânţarul" acasă, în 3D. Cum îi zice?
- Proiect Vision. - Da.
Şi nici nu poţi vedea "Duhoarea" în odorscop autentic.
- Aroma Rama! - Ţi se dau dopuri de nas la teatru.
Le poţi folosi într-o groază de filme.
Sau "Senzaţionalul Om Electric", în...
- Şocoscop. - Aşa că de-asta o să dea 10 $.
Vedeţi voi, toate filmele astea s-au lansat cu un mecanism de promovare.
Pe care îl vom recrea pentru publicul nostru, dar cu ameliorări.
Pe de o parte, va fi o chestie stupidă,
iar pe de alta, o să-i facem să se cace pe ei de frică.
Deci cum votaţi?
S-ar putea să rămână destui bani să vă faceţi filmuleţul experimental.
- Bingo! - Da, eu!
- Maggie? Votăm. - Da.
Bine aţi venit la Casa Usher.
Vechiul teatru Dreamland. A fost mult timp teatru
înainte de a-l transforma în cinematograf.
- Toby, e grozav. - Nu-i aşa?
Păcat că noi o să-i fim cântecul de lebădă.
- Vor demola clădirea în 3 săptămâni. - Trei săptămâni? Eşti nebun?
Nu putem pregăti festivalul ăsta în 3 săptămâni!
Ba da, puteţi. Fiindcă sunt aici să vă ajut.
Malcolm Mnesyne la dispoziţia voastră, ca să spunem aşa.
- Bună, dr. M. - Bună, Tony.
- Sunt Toby. - Da, da, sigur că da, băiete dragă.
Lucrurile mele sunt afară
şi o să fie nevoie de voi toţi ca să le aducem înăuntru.
O să aştept în mijlocul scenei, acolo unde mi-e locul.
Mulţumesc că aţi venit, dr. M.
Cine naiba e tipul ăsta?
Prăvălia de suveniruri cinematografice a dr. M.
Are tot ce ne trebuie pentru festival.
Ce vedeţi aici sunt relicvele nepreţuite ale unei epoci revolute
a reprezentaţiei scenice.
Nu mă refer la mine, ci la conţinutul acestor lăzi,
pe care le-am depozitat şi le-am întreţinut cu dragoste
încă din zilele tinereţii mele ca director al unui cinematograf,
foarte asemănător cu Dreamland. Pe atunci aveam teatre adevărate,
nu ca aceste Cine-Omni Multiplex de azi,
cu 29 de ecrane cât un timbru poştal.
Şi ne distram.
Reclamele extravagante, cadourile, toate prostiile alea.
V-aş putea spune multe,
dar chestia e că le ofeream oamenilor ceea ce-şi doreau. Şi le plăcea.
Ce aveţi voi în festivalul vostru sunt nişte rebuturi,
şi nici măcar nişte rebuturi proaspete.
Dar eu, maestrul reprezentaţiei scenice,
sunt dispus să vă învăţ cum să transformaţi aceste rebuturi ofilite
într-un ospăţ cinematografic memorabil.
Aşa că, apropiaţi-vă şi hai să începem.
Rahat!
Leon, pentru test foloseşte floarea de magnolie.
- Nu, ambrozia! - Da, da, ceva drăguţ, da?
- Bine! - Ce pastile de mirosuri avem?
Avem miros de peşte, de vestiar, de mortăciune strivită pe şosea,
miros de băşini, de câine mort.
Câine mort şi vestiar.
Oh, Doamne!
La naiba, câine mort? Leon, ticălosule!
Arăt ca un nenorocit de cornet de îngheţată.
Scutură-te, soldat!
Gata, aprinde-o!
Îmi place.
Încetează!
Ce-o să facem cu restul materialului?
Dr. M spunea să depozităm totul în spate, până după festivalul horror.
Ce avem aici? Atenţie, nu deschideţi.
N-a spus nimic despre vreun film.
- De ce are o etichetă de avertizare? - Probabil că e o peliculă de nitrat.
Filmele vechi se făceau pe materiale care erau foarte inflamabile.
Da, uneori explodau când erau expuse la aer.
Cunoaşterea implică riscuri.
- Ce e? - Nu ştiu.
Nu pare foarte lung. Vreţi să-l punem şi să vedem ce e?
De ce nu?
Pune-ţi Visine!
Avem de-a face cu o minte cinematică sclipitoare.
- Nu mai spune, fraiere! - E nostim.
- Sunt Posesorul, Posesorul. - Tu ai spus-o.
O să fiu posedat. Posesor, Posesor, Posesor.
Chiar o s-o facă! Nu-mi vine să cred.
- Face un prim-plan pe nasul lui! - Da, da!
- Vino în capul meu. - Aş prefera să nu, mulţumesc.
Vino în capul meu.
Vino... în capul meu.
Îşi revine.
Eşti bine, Mag?
Mag, câte degete am ridicat?
Poţi să te dai înapoi şi să laşi fata să respire?
- Sunt bine. Ce film era ăla? - Orice ar fi, e mortal.
Nu, nu, pe bune. Ce film era?
Nu ştiu, dar dacă e aşa de înfricoşător,
poate că ar trebui să-l difuzăm la festival.
Nu cunosc toate datele, dar se numeşte "Posesorul".
A fost făcut de cineva pe nume Lanyard Gates.
Era un guru al acestei şcoli de film, în anii '60.
Luau LSD şi făceau filmele astea de avangardă cu fiecare holbându-se
la cameră şi scobindu-se în nas, şi alte chestii de genul ăsta.
L-aţi cunoscut?
Am crezut în el o vreme, până când i-am văzut un film.
Era ridicol şi publicul şi-a bătut joc.
- "Posesorul" a fost răspunsul lui. - Cum adică?
Nu i-a plăcut să fie luat în râs,
aşa că a filmat toate secvenţele "Posesorului",
în afară de scena finală. Când a proiectat filmul,
a difuzat ultima secvenţă în direct, pe scenă.
- Şi-a ucis familia în faţa publicului. - Cum?!
A dat foc teatrului şi a încuiat uşile. Au murit o mulţime de oameni.
Am crezut mereu că filmul a ars şi el,
dar cred că un fragment din el a dăinuit.
Cred că ar trebui să-l predăm poliţiei şi...
Nu e o idee bună pentru maratonul horror.
E un fiasco total. Cine vrea să vadă un film
în care un nebun se dezlănţuie şi-şi ucide toată familia?
Exact.
- Înapoi la Dr. M. - Da.
Mamă!
M-ai speriat.
Eşti bine? Ai auzit vreodată de cineva pe nume Lanyard Gates?
Nu, nu cred. De ce?
Fiindcă am găsit filmul ăsta pe care l-a făcut, "Posesorul".
Mamă, cred că el e bărbatul pe care-l visez. Chiar că-i ciudat.
Maggie...
Vreau să nu mai participi la festivalul ăla.
O să iau nişte bilete de la agenţie şi vom pleca împreună doar noi două.
Ce tot spui acolo? Nu pot pleca aşa, pur şi simplu.
Ba da, sigur că poţi. N-am mai fost nicăieri împreună.
Şi dacă visele astea încep din nou...
Mamă, n-am de gând să fug. Nu pot fugi de ceva ce e doar în mintea mea.
Ştiu că sună de-a dreptul aiurea,
dar aici se-ntâmplă ceva ce am căutat toată viaţa.
Aproape că pare ceva parapsihologic sau cam aşa.
Crezi că are vreo noimă?
- Da. - Ce s-a-ntâmplat?
Uneori îmi dau seama că ai crescut şi că mi-e dor de fetiţa care erai.
Fetiţa mea care avea nevoie de mine.
- Trebuie să mă culc. - Da.
- Noapte bună. - Noapte bună, scumpo.
Al 9-lea cerc al infernului e pentru trădători.
- Cine e? - Sunt posedatul, posedatul, posedatul.
O, Doamne!
În curând voi fi Posesorul. O vreau. O vreau!
Nu!
Atunci de ce nu discutăm? Sunt în Dreamland
şi adu-ţi pistolaşul cel rău, în caz că mă întorc iarăşi cu spatele.
POSESORUL
Va veni în curând dreptatea, răsplata şi moartea.
Filmul pe care au încercat să-l oprească, dar n-au putut.
15 ani au durat filmările.
Nu, nu, Lanyard...
Lanyard...
La revedere, Suzanne.
Opreşte-te! Lanyard, nu te apropia!
Diseară e seara cea mare. Te iubesc. Mama
Filme de groază, pe ecranele de argint!
Unde te duci, cucoană? Uită-te la mine!
Luaţi-vă kitul oficial al maratonului horror.
Conţine ochelari cu proiecţie 3D, dopurile de nas aromarama...
Mulţumesc. Vă doresc o seară plăcută! O să vă placă maratonul horror.
Grozav cap, omule!
Scuzaţi-mă!
Când începe primul spectacol?
Uită-te la ceasul şoc, ţâşneşte lumina şi zbiară!
Semnaţi, vă rog, formularul de exonerare.
În caz că muriţi de atac de cord,
înseamnă că nu suntem noi răspunzători.
Nu, nu vă împotriviţi! Gândiţi-vă la familiile vostre,
la mămicile şi tăticii de acasă, şi la Toto!
Scuzaţi-mă, e timpul să-i fac injecţia.
Nu, nu acul! Îmi pare rău, soră Ratchett, o să fiu cuminte.
- Două, vă rog. - Bună, Mark.
Bună.
Bună, Maggie. Nu mă aşteptam să te întâlnesc aici.
- Distracţie plăcută. - Maggie...
O să fie şocantul Posesor, Sarah!
Două, vă rog. Unde te duci, cucoană?
Să mergem cu toţii, să ne ospătăm cu toţii.
Flecuşteţe de mâncat.
Nimic nu-i mai bun decât popcornul. Băuturile gazoase sunt...
Haideţi, oameni buni, 20 de $. Haideţi, 2 tricouri la doar 20 de $.
Nu-l lăsaţi să fie zgârcit astă-seară,
sunteţi un risipitor, cheltuiţi 20 de $!
Ce vreţi, unul mare sau unul mic? Nu, vouă vă trebuie unul mare.
Ăsta-i maratonul horror...
Ţânţarul!
ŢÂNŢARUL!
Haideţi, oameni buni, face 20 de $. Hai s-o facem!
Ce naiba putea să facă asta, doctore?
N-am mai rămas niciun strop de sânge în vreuna din oile mele.
Mă depăşeşte, Skeeter.
Stai o clipă.
Uită-te la urma asta mare de înţepătură de la spatele gâtului.
- Eşti sigur că ăla-i gâtul? - Da!
Vin imediat. Mă duc să iau nişte popcorn.
Au băgat un ac mare sau aşa ceva în el şi i-au supt sângele.
Cineva sau ceva.
Au răpus toată afurisita de turmă, până şi pe Effie.
Nu crezi că e vreo legătură cu testele subterane pe care le face aici armata?
E armata noastră, Skeeter, şi dacă era vreun pericol, ne avertiza.
Ştiu că sună nebunesc, dar cred că tocmai l-am văzut pe Lanyard Gates.
Pe Gates?
Da. Sunt sigură că era el. E mai bătrân şi are faţa arsă,
dar sunt sigură că era el. Tipul din "Posesorul".
Din "Popesorul"? Tot ce am văzut a fost o pupilă şi o tunsoare proastă.
Cum ai putea recunoaşte pe cineva după asta?
Nu ştiu, dar îţi spun că el e. Pur şi simplu ştiu.
Dl Davis a spus:
lui Gates nu i-a fost niciodată identificat oficial cadavrul.
A spus că a fost un incendiu mare
şi că trupurile erau arse şi de nerecunoscut.
- Aşa că ar putea... - să mai fie în viaţă.
Ar putea să se ascundă în teatru, aşteptând să ne atace.
Sună cam paranoic.
Doamne, Toby, ce film grozav ar ieşi dacă l-am putea găsi pe tipul ăsta!
Maggie, poate c-ar trebui să chemăm poliţia?
Da, sigur. O să vină aici. "Bună, dle agent, e vorba de tipul ăsta"
"care a făcut filmul ăla acum 15 ani şi i-a ucis pe toţi oamenii ăia,"
"şi aşa mai departe, şi noi credem că e aici, la festivalul nostru de film".
Bine, dar cineva trebuie să stea în cabina de film.
- Mă duc să arunc o privire, da? - Bine. Ai grijă!
Stai! Ce-i asta, Skeeter?
Nu ştiu, dar orice ar fi, se apropie prea mult.
Dă-te jos! Dă-te jos!
Spuneţi-mi încă o dată totul şi acum vorbiţi mai clar.
- Sunt slab la minte. - Atunci eşti şi urât!
Radiaţiile de la testele atomice subterane
au stimulat creşterea ţânţarului cu mult peste mărimea lui normală.
E o presupunere foarte bună, şi sunteţi şi o doamnă foarte drăguţă.
Dar un ţânţar în stare de asemenea distrugeri ar trebui să fie cât casa.
- Scuzaţi-mă, dle locotenent. - Ce e, Corky?
Avem o urgenţă la iazul Fielding.
Cei de acolo zic că o larvă mare creşte în apă.
Mai devreme le puteam prinde pe toate la timp.
Le-am prins pe toate, mai puţin una.
Da, doamnă, şi aia e mama.
Când se întoarce aici, poate că avem o şansă.
Spune, doctore...
La naiba, Mark, m-ai speriat! Eşti bine?
Dacă aş fi un ţânţar uriaş, nu mi-aş pierde timpul sugând
toate prăpădeniile astea, ci m-aş duce direct la banca de sânge.
Stai cu ochii pe afară. Dacă vezi ceva venind, urlă din toate puterile.
Am înţeles, domnule!
- Zi-mi, există vreun domn Latimer? - Încă nu. E vreo dnă Bradley?
Da. Locuieşte în Kansas şi face plăcintă cu mere. Îi spun "mamă".
Fără limbă! Fără limbă!
Femela ţânţar e cea periculoasă.
Mi-am zis că ar trebui să ştii în ce te bagi.
Mulţumesc că m-ai avertizat.
Aşteaptă o clipă.
Ţânţarul ăla e mai mare ca oricând, chiar acolo.
Sună la Washington, repede!
Vine drept spre noi!
Trimiteţi avioanele şi nu uitaţi Armata, marina şi Paza de Coastă!
Ce ziceţi de poliţie, dacă tot veni vorba?
Avem nevoie de fiecare avion, tanc şi navă de luptă pe care o aveţi,
dle preşedinte. E un gândac al naibii de mare!
Doamne ajută!
Mi-e teamă!
Tatăl nostru care eşti în ceruri...
Jim, pleacă!
Va trebui să aruncăm bomba atomică.
Nu, Jim. Tocmai asta i-a cauzat creşterea.
Sub masă!
Pa, pa!
Du-te, scumpete, du-te!
E mort.
De necrezut!
Mulţumesc, băieţi!
De data asta, suntem în siguranţă, Jim.
Poate că va mai apărea o dată, şi încă o dată...
Ştiţi câte specii de insecte există pe lumea asta?
De acum înainte, omenirea trebuie să înveţe să fie vigilentă.
Eu ştiu un lucru, iubito. De acum înainte, o să am eu grijă de tine.
Hai să lămurim lucrurile. Tipul ăsta, Gates, se întoarce din morţi
şi vine la cinematograf, uite aşa. Am înţeles bine sau bat câmpii?
N-am spus că s-a-ntors din morţi.
Da, da, dar... Mai spune-mi o dată chestia aia cu Sarah.
Mi-a spus Sarah. Poate crede că sunt fiica lui.
- Gates are o fiică pe nume Sarah? - Da.
- Şi de unde ştim noi asta? - Nu ştiu, Mark, dar mă enervezi.
Asta-i gluma ta? Să mă-ncui afară din teatru?
Am coborât pe scara de incendiu, am sărit în curtea din dos
şi am căzut în lada de gunoi. Mi-am scrântit glezna
când mă căţăram pe sârma ghimpată ca să scap de un doberman furios.
Acum, scuzaţi-mă, trebuie să schimb bobinele.
N-am făcut nimic, ţi-o jur!
- Atunci cine a făcut-o? - Nu te uita la mine!
- Poate a fost chiar el. - Cine? Te referi la Gates?
S-ar putea.
Deci Gates s-a-ntors din morţi ca să-l încuie afară pe Toby.
Chiar că eşti drăguţ, Mark.
Haide, Maggie, nu facem decât să ne pierdem vremea.
Atunci de ce nu ţi-o pierzi cu Joy?
ATACUL OMULUI ELECTRIFICAT
- A fost bună pauza? - Îmi pare sincer rău. Mulţumesc.
- Da, pe curând. - Poftiţi!
Două popcorn, vă rog.
- Ce ai păţit, jucătorule? - Nu mă întreba.
Deţinutul să se ridice în picioare.
Nu există nicio cauză legală pentru ca sentinţa să nu fie pronunţată.
Dle judecător, apărarea ar dori ca tribunalul să ţină seama de faptul că...
- Joy, care-i treaba? - ... orice idee că...
Am încercat să ţi-l ţin, dar ai lipsit atât de mult...
- ... tribunalul ar fi indulgent... - Mi-ai luat locul.
- ... sentinţa acestui tribunal. - Ia o gură de rahat, boule.
- ... pentru crima cu premeditare. - Ia mai zi o dată, amice!
- Vei fi executat cu scaunul electric. - Am zis să iei o gură de rahat, boule.
Domnul să aibă milă de sufletul tău!
Frumoasă lovitură, amice.
- Dl Davis nu-i aici? - E-n spate.
- Zi-i că am nevoie de el. - De ce?
Fiecare buton de aici e pentru un scaun de jos.
Trebuie să meargă automat, doar că nu ştiu cum să reglez timpul.
Aşa că, până una-alta, va trebui să-l acţionez pe fiecare manual.
E fascinant, Bud. O să-i spun.
- Spune-mi... - Atunci spune-i.
Ce ştii despre eritrocite şi leucocite?
Nu sunt globulele acelea roşii şi albe din sânge?
Foarte bine, Vernon. Am creat o a treia categorie, numită magnacite.
Teoretic, se pot regenera, chiar şi după traume severe.
După orice traumă. Chiar şi după electrocutare.
Am înţeles. Vreţi să-mi injectaţi globulele astea
ca să vedeţi dacă pot supravieţui scaunului electric, nu?
Exact.
Există acest mister în propria ei viaţă
pe care nu l-a elucidat şi care este...
Sarah, trezeşte-te! Viaţa ta a fost un vis. Eşti posedată.
- Mark, scuze, dar ce cauţi aici? - Am venit să vorbesc cu tine.
Ascultă, îţi aminteşti de tipul ăla, Gates? Pot dovedi că a fost aici.
Când am plecat, a intrat în ghişeu şi a lăsat un mesaj pe casetofonul meu.
Ascultă! La naiba, probabil că l-am şters din greşeală.
Tina era aici, pariez că l-a văzut. Cheryl, nu ştii unde s-a dus Tina?
Întreabă-l pe Bud, s-ar putea să ştie.
- A sosit timpul, Vernon. - Sunt gata, dle director.
- Rămas bun, Vernon. - Ne vedem în iad.
- Încălzeşte-l pentru mine, Vernon. - Pa, Maxie.
Vernon, orice ţi-ar spune, să nu te aşezi!
O să ţin minte asta, Ottis.
Vernon, când o să ajungi în Rai, spune-i mamei tale c-o iubesc.
Nu merg în rai, Bobby, dar o să-l salut bucuros pe tatăl tău.
Dle Davis?
Chestia cu ţânţarul a fost de nota 10.
- Bud, unde-i Tina? - Era să mă faci să curentez rândul 3.
Cheryl spunea că era aici sus, cu tine.
Îl caută pe Davis. Uită-te în culise. O să ai nevoie de asta.
Mulţumesc.
Chin uşor, labagiule!
Prăjiţi-l! Prăjiţi-l!
Să se coacă la foc mic!
Gata, copii, acum vine dr. Zap!
Pe mai încolo!
Prăjiţi-l! Prăjiţi-l!
Îi dăm drumul!
Atenţie, hemoroizii au de suferit!
Domnule, tocmai aţi primit premiul Ted Bundy.
Da! E nostim, îmi place să fac asta.
Bud are nevoie de tine. Şi, că veni vorba, şi eu.
Ţi se cojeşte buza.
Ce-ai zice de una mică, chiar aici, cu ecranul ăsta între noi şi public?
Toţi se întreabă mereu cum de iau mereu numai 10.
Le spun într-una că fac o mulţime de teme suplimentare.
Dumnezeule, încă mai respiră!
- Ce putem face? - Sună imediat la Washington.
Nu-l văd. La naiba!
- Te văd. - Maggie, ia uită-te la asta.
Tina, m-ai speriat. Eşti bine?
- Ce cauţi aici? - Fixez ţânţarul la loc.
Ai văzut pe cineva intrând în casa de bilete cupă ce am plecat eu?
- Pe dl Davis. - Şi unde s-a dus?
- Tocmai a plecat. - Poate că-l mai pot ajunge din urmă.
Tina ar trebui să se apuce să mănânce mai bine, că arată ca naiba.
- Cum e filmul? - Prea înspăimântător pentru mine.
Vreau nişte popcorn ca să mă mai liniştesc.
Slavă Domnului că nu îngraşă! Şi un Milky Way, te rog!
Cheryl, nu vreau niciun pic de unt pe floricele.
Şi poţi să-mi dai un Pepsi dietetic ca să se echilibreze în final.
Da, exact acolo o să se echilibreze totul, în final.
Trebuie că-şi poate schimba înfăţişarea. Mark!
Acum va trebui să ocolim toată clădirea.
Cine spuneai că-şi poate schimba înfăţişarea?
Gates. L-am văzut cumpărând un bilet.
Dar Tina tocmai a spus că Davis a intrat în casa de bilete
şi nu l-ar fi lăsat pe Gates înăuntru decât dacă ar fi crezut că e altcineva,
pe care-l cunoştea. Deci, se deghizează negreşit.
Stai puţin, nicio deghizare nu poate arăta atât de reală de atât de aproape.
Poate. Stai o clipă! Asta-i maşina lui Davis şi asta-i servieta lui.
Aşa că trebuie să mai fie în clădire.
Maggie, pe cine căutăm? Pe Davis sau pe Gates?
Dacă Gates umblă pe aici deghizat în Davis,
înseamnă probabil că nu există un Davis. O să mă duc...
Stai. Hai s-o scurtăm prin teren, aşa cum a făcut Toby, ţii minte?
- Ce vrei să spui? E gardul. - Îl sărim.
Dar e un gard de sârmă ghimpată.
O să zburăm peste el, ai încredere în mine.
Stai, Mark! Toby a spus că a fost atacat de nişte câini de pază.
Dacă Toby s-a putut descurca cu un câine de pază, atunci pot şi eu. Hai!
- Tina, tot nu l-ai găsit pe Davis? - Ba da.
Eşti o scumpă, Tina, dar am o comandă de dat în 5 minute.
Bine, chestia asta e foarte perversă. Ce faci? Ce se petrece aici?
Stai pe loc, omule!
Ia uită-te la mâţa asta sălbatică. Cine te crezi, smintitule?
Bud, o să primeşti o descărcare de aici.
Uită-te la panou, becurile se vor aprinde în ordinea următoare:
roşu, albastru, verde. Sau verde, albastru?
Am uitat. Dar important e becul galben.
Când se aprinde, te aprinzi şi tu.
Vino la tăticul, uriaşule!
L-a prins pe Ritchie. Dă-i drumul!
Ritchie!
Doamne, ce-a păţit?
A căzut de pe gard şi acolo era dobermanul ăla.
Las-o baltă! Nu-i mare scofală.
Asta-i o treabă pentru sora Joannie. Apleacă-te!
N-am nimic.
Vine încoace!
- Sărută-mă, Dick. - Ce să sărute?!
- Gata! - L-aţi văzut pe Davis?
- NU. - Să mergem să-l întrebăm pe Bud.
Dă-mi o mână de ajutor. Ai grijă la tejghea.
Bună, Vernon.
Ai auzit, iubito? Sunt de înalt voltaj zilele astea.
Întotdeauna ai fost de înalt voltaj, Vernon.
Întinde buzele, iubito.
Ce avem noi aici?
E grozav, le place nespus acolo!
Nu-mi vine să cred că festivalul chiar merge bine!
- Acum că suntem singuri... - Sunt sigură.
- Fugi, Tanya, fugi! - Să fii fericit, Dick şi nu mă uita!
Ce naiba se-ntâmplă?
Asta nu era în program.
- Leon, e ciudat. - Asta trebuia să se-ntâmple?
Nu, nu cred. Trebuie să aprindem luminile la loc.
Habar n-am de lumini, ăsta-i fieful lui Toby.
S-au stins toate luminile şi acolo sunt o mie de oameni, Leon.
Or să se calce-n picioare.
- Orchestra! - Bună idee.
- Să mergem! - Bine.
Ce naiba a mai fost şi asta?
Nu ştiu. Nu-mi da drumul. Ai putea să cazi pe... La naiba!
- Mark, spune ceva. Eşti bine? - Da. Vezi să nu mă calci pe mână.
Mă duc să vorbesc cu Bud.
Dnelor şi dlor, sperăm să trecem curând pe generatorul auxiliar
şi să continuăm proiectarea filmelor. Până atunci să vină orchestra!
- Sarah... - Oh, Doamne!
- Cum, nu-i dai un pupic lui tăticul? - Cine eşti?
Asta-i dureros. Nimic nu te răneşte mai rău ca un copil nerecunoscător.
Nu sunt Sarah. Nu sunt fiica ta. Nu sunt copilul tău.
Ba da. Gândeşte-te! Un altar, o sabie, draga de mămica,
focul, o împuşcătură şi acum a venit timpul să i te alături mamei tale.
Nu!
Sarah!
Maggie, ce s-a-ntâmplat?
Dumnezeule! Gates tocmai a încercat să mă ucidă.
I-a ucis pe Bud, pe Tina şi pe Davis. Toby... e tatăl meu!
Mi-am amintit. Îmi amintesc totul.
Stai, Maggie!
La naiba!
Măi, măi, măi! Ce faceţi voi doi singuri pe întuneric?
Hai să plecăm de aici!
Toby, ce scriu eu nu e un scenariu, ci viaţa mea.
Inconştientul meu a încercat să mă facă să-mi trăiesc trecutul,
astfel încât să-mi amintesc.
Sunt Sarah Gates. Nu sunt Maggie Butler.
Suzanne nu e mama mea, ci mătuşa mea. Pe mama mea o chema Gloria.
Tatăl meu a ucis-o în seara când proiecta "Posesorul".
şi a încercat să mă ucidă şi pe mine, dar mătuşa mea l-a împiedicat,
l-a împuşcat şi m-a salvat, şi nu ştiu cum, dar cumva am fugit.
A schimbat numele şi identităţile amândurora, pentru a mă proteja.
Şi Gates?
Cadavrul lui n-a fost găsit niciodată şi nimeni n-a putut dovedi c-a murit,
iar ea n-ar fi avut cum să ştie că s-a-ntors.
Acum înţeleg. De ce, Maggie?
Ca să termine filmul şi ca să mă ucidă.
Doamne, Toby, mi se învârte capul.
Sunt cu tine, Maggie, până la capăt. Hai să aprindem luminile.
Trebuie să chemăm poliţia.
Bine, dar mai întâi hai s-o facem pe asta, da?
- Să coborâm în vizuina iepurelui. - Vizuina iepurelui?
Şi în Ţara Minunilor. E oarecum ironic.
Doar pe aici poţi ajunge la disjunctor.
Toby!
Ai păţit ceva?
Toby, unde eşti?
Dle Davis!
Dle Davis?
Toby?
Tina? Tina, tu eşti?
- Tina! - Sarah.
Încetează, te rog!
Bine ai venit acasă!
Bun, avem din nou curent. Hai să continuăm spectacolul.
DUHOAREA
- Cine eşti? - Sunt Toby, sau pe aproape.
Va trebui să-l uiţi pe meşteşugarul iscusit şi neglijent.
De fapt, durează ore în şir în fiecare dimineaţă
ca să-l pregătesc pe desăvârşitul Toby pe care-l cunoaşte lumea.
Adevărul e că am perfecţionat o tranziţie rapidă de la o faţă la alta.
Desigur, trebuie să le împrumut feţele ca s-o fac.
Ai putea spune că sunt un om cu identitate multiplă.
Şi cu o mică ciupitură aici şi cu o umflătură acolo, devin multisexual.
Nimic nou în asta, nu? Şi aşa cum ai auzit,
cu ajutorul sintetizatoarelor de voce, devin Tina, pipiţa clasei.
Pot să arăt ca oricine vreau.
E unul dintre puţinele avantaje ale faptului de a nu avea o faţă.
- Atunci înseamnă că nu eşti... - Tatăl tău? Nu.
Lanyard Gates e mort. A murit în incendiu acum 15 ani.
Dacă eşti Toby, de ce...
... vreau să te ucid? Întrebarea următoare.
De ce faci asta?
Bună întrebare. De fapt, are acelaşi răspuns.
Vezi tu, şi eu am fost prins în incendiul acela.
Mama era în aşa zisa şcoală de film a lui Lanyard.
Stăteam în rândul întâi când mătuşa ta, Suzanne, l-a împuşcat pe Lanyard
şi a dat foc cinematografului. Tu, din fericire, ai scăpat.
Noi, din nefericire, nu. Mama a murit.
Eu mi-am pierdut aproape toată pielea de pe corp.
Îmi pare rău.
Serios? Atunci totul e-n regulă. O să te las să pleci. Îţi pare rău?!
Uită-te la mine!
Asta-i opera ta. Nu-ţi place, nu? Nu trebuie să te uiţi, nu te uita.
Nu te uita la mine.
Şi eu eram un copil, Toby.
Erai un copil bun. Eu am fost un copil căruia i-ai furat copilăria.
Niciun copil n-a fost ca mine. Niciunul.
Să-ţi descriu anii de operaţii pe care i-am îndurat?
Grefele de piele, protezele parţiale
pe care trebuia să mi le lipesc pe faţă tot timpul când mergeam la şcoală,
în fiecare zi din viaţa mea
pentru ca ceilalţi copii să nu urle când mă vedeau venind?
Să-ţi arăt cum se face. În primul rând acoperim ochii ăştia
ca nişte ouă prăjite cu lentile de contact.
Minunat!
Şi nasul.
Şi pregătim o faţă care să se poată înfăţişa feţelor pe care le întâlnim.
O bărbie minunată.
E faţa mea de sperietoare de ciori din Oz. Drăguţ, nu?
Eşti nebun.
Abia acum ţi-ai dat seama? Grozav! Atunci eu sunt cel nebun!
Cred că mi-am pierdut simţul umorului. Naiba să te ia!
Toby, ce ai de gând să faci?
Uite care e planul meu. L-am conceput cu o logică geometrică.
O să refac proiecţia "Posesorului",
doar că de data asta, totul se va desfăşura conform planului.
Poate că atunci lucrurile vor sta altfel.
Poate că atunci mama nu va muri.
Şi eu n-o să fiu ars. Şi totul va fi bine.
- E perfect logic. - Da, nu-i aşa?
- Ce-i asta? - Nu ştiu.
- Ar putea fi gaz de mlaştină. - Mie nu-mi miroase a gaz de mlaştină.
- Ei bine, nu sunt eu de vină. - Nu sunt chiar aşa de sigur.
Orice ar fi, e din ce în ce mai puternic.
Mark, dacă o ţii tot aşa, în curând va trebui să-ţi angajezi o infirmieră.
Aici erai, ticălosule!
Oh, nu!
Acum vreau să merg acasă.
Uite, îmi pare rău, dar Maggie are necazuri şi trebuie s-o ajut.
Maggie? Eşti obsedat de târfa asta?
Doamne, ştiam că n-ai minte deloc, dar credeam că ai cât de cât gust.
Ce-ar fi să te calmezi?
Ce-ar fi să-ţi ţii gura, stricată mică?
Şi că veni vorba de Maggie,
am văzut-o mai devreme cu păcăliciul ăla...
- Cu Toby? - Da, cu Toby.
I-am surprins în întuneric. Şi erau gata s-o facă. Erau încinşi rău de tot.
Şi n-o să credeţi, dar mergeau acasă la el.
Mănânci rahat.
- Hei, idiotule! - Oh, nu!
Ai vreo problemă?
Te-am întrebat dacă ai vreo problemă?
- M-a lovit, aşa că dă-i la mufarină! - Eu nu. Dar tu?
Staţi aşa! Băiatul ăsta a mâncat bătaie toată ziua,
aşa că dacă-l vrei, va trebui să treci de mine.
Nu lovesc gagici. Dă-te laoparte!
Nu loveşti gagici? Juri pe Dumnezeu?
- N-am lovit o gagică în viaţa mea. - Asta-i tot ce voiam să ştiu.
- Puteam s-o fac eu. - Ticăloso! Părul meu!
Eşti a mea, târfă blondă! Scoate-ţi fundul jalnic de aici!
Îmi strici părul!
- Oricum nu-i părul tău. - O să-ţi tăbăcesc fundul, băiat rău!
La naiba!
Se duce la uşa din dos!
Nu-mi vine să cred c-a plecat acasă la Toby.
Toby şi Maggie? Eşti nebun?
- O crezi pe târfa aia proastă? - Ştiţi unde locuieşte Toby?
Strada Crescent, nr 40, apartamentul 73, la vreo cinci străzi de aici.
Crede-o, că e autoritatea supremă în privinţa lui Toby D'Amato.
- Foloseşte uşa laterală. - Bine.
Doamne, e rândul meu. O să întârzii.
În general, "Posesorul" lui Lanyard începea la miezul nopţii
şi vom urma toate etapele.
Am uitat de celălalt membru al distribuţiei originale.
Mamă?
Sarah, mama. Mama, Sarah.
Maggie, iartă-mă.
Sigur, de ce nu? Tot ce a făcut ea a fost să-ţi ucidă tatăl
să-i distrugă munca de o viaţă şi să te mintă toată viaţa.
Sigur că da, spune vreo două rugăciuni şi uită tot ce s-a-ntâmplat.
Maggie, îţi dădea LSD. Trebuia să te salvez.
- Mincinosul roade osul! - Nu fă asta, te rog, Toby, te rog!
Toby!
Lanyard Gates era nebun.
Îţi amintesc că tot ce-mi faci mie se lipeşte de tine, se lipeşte de tine.
Se lipeşte de tine, se lipeşte de tine!
Mai e o jumătate de oră până la miezul nopţii.
Mai am ceva timp de omorât.
Unde naiba ai fost? Ia pastilele de miros.
- Bun. Care-i prima? Am uitat. - Mirosul corporal.
Dezgustător.
Nu, nu-i Miros corporal, ci Miros de cadavru, ca duhoarea unui hoit.
Ce să zic, mult mai bine! Oricum, vreau să mă-ntorc pe scenă.
Da, dar ţine-le bine pe astea. Trebuie să mă duc la budă.
- Nu mai avem timp. - Mai avem 5 minute.
Dă-mi drumul! Nu te prosti!
La naiba! Nu, te rog! Nu!
- Ţi-a luat cam mult. - Se strânseseră ceva.
- Scuteşte-mă de amănunte. Ce crezi? - Despre ce?
- Toby mă place? - Dacă te place?
- Ce e cu vocea ta? Sună ciudat. - Am un nod în gât.
Parcă ai avea un crocodil. Oricum, trebuie să ştiu.
Sunt îndrăgostită lulea de tipul ăsta
şi el se poartă de parcă nici n-aş exista.
Tu eşti imparţial. Ce părere ai? E timid sau ce?
Uite ce e, am şi eu problemele mele, aşa că lasă-mă-n pace, bine?
Bărbaţii! Recunoaşte, a dat-o-n bară.
Nu vreau s-aud! Am problemele mele. Nu-mi vorbi mie de dragoste!
Sunt ca o mumie.
Haide, scumpule.
- E tot mai tare. - Mă arde nasul!
Treaba ta ce faci, dar eu ies de aici.
Bună idee. Să mergem spre tabără.
Stai, stai! Nu mai văd! Nu mai văd!
Doar o viaţă normală, plină de bucurii normale, tristeţi normale,
probleme de familie normale, copii normali care să fie ai mei.
Ştii ce extraordinar de normale par toate astea
când n-ai nicio şansă să le ai tu însuţi?
Şi toate astea din vina cui? Din vina cui, dacă nu a afurisitei de Suzanne?
Afurisita de Suzanne şi afurisitul ei de pistol.
Pac-pac a făcut afurisita de Suzanne! Pac-pac a făcut pistolul ei.
De data asta i-am descoperit planul ei drăgălaş.
Dă-i drumul şi încearcă!
Sunt aşa de bucuros că te-am distribuit în rolul acesta.
Dacă n-o oprim în scurt timp, nu ştim ce se poate întâmpla.
Mă tem că ai dreptate. O să te agăţ întâi de ţeavă.
Cine naiba eşti tu?
Un prieten de-al lui Toby. Nu-i aici?
Dacă ar fi fost aici, era mort.
Uită-te în jur. Îl vezi pe amicul tău aici?
Trebuia să te fi ucis. Poate că aşa mă simţeam un pic mai bine.
Ce-a făcut?
Iisuse, dar ce n-a făcut?!
E un nebun nenorocit. Trebuia să-l fi dat afară de acum 6 luni.
Urlă şi ţipă toată noaptea din toţi rărunchii.
N-a lăsat pe nimeni să intre vreodată aici.
Gates a plănuit să-şi omoare soţia şi fiica în film
Gates împuşcat de sora soţiei, Suzanne
Fiica, Sarah a fost salvată
Dumnezeule!
Şi mirosul de chimicale! A trebuit să dobor uşa ca să intru.
Mama arsă de vie în faţa lui Toby
Se spărsese o ţeavă şi apa a curs pe scări.
Ştii ce avea în cada aia?
Are nişte chestii care arată ca nişte cranii şi bucăţi de corp.
O fi vreun soi de Jack Spintecătorul.
- Ce faci? - Doar spune "da".
Toby!
Priveşte! Tipul nici nu poate să picteze. Porcăria aia de acolo!
Asta-i Gloria Gates! Am o poză de-a ei.
Eşti regizor? Ascultă, eşti regizor?
Sunt actor. Vrei să-ţi dau CV-ul meu?
Ce-ai zice să luăm prânzul împreună?
Acum ştim că trebuie să fim mereu atenţi
şi să nu ne lăsăm niciodată pe tânjală.
Trebuie să stăm cu ochii pe cer şi să...
Locul ăsta trebuie ocolit şi numai dacă...
- Cine a pus filmul ăsta? - Unde-i Toby? Fă ceva!
- Ce să fac? - Cabina de proiecţie!
Da, pute, nu-i aşa? E plictisitor! Urăsc filmul ăsta! Îl urăsc!
Scoateţi filmul ăsta!
- Potoleşte-te, omule! - Da, şi a ta e o târfă...
Aşa ar trebui să se oprească. Nu se opreşte. Cheryl, fă-l să se oprească!
Ce să-i fac? Să-mi bag mâna în el? Opreşte-te!
Somnoroasă Sarah, mi-ai răpit inima.
Ce avem noi aici?
Sper că ai nimerit mărimea ta.
Credeai că Fecioara de Fier e o formaţie de heavy metal.
Sunt aşa de bucuros că ţi-ai amintit totul
fiindcă, fără amintiri, nu poate exista răzbunare.
Deschideţi! Fir-ar să fie!
Acum suntem în sfârşit gata! Putem filma? Luminile!
- Camera! - Toby...
- Motor! - Nu!
Ajutor, vă rog! Ajutaţi-mă, vă rog! O să mă omoare. Nu e un spectacol!
Da, da, da, vreau să fie un spectacol!
Fără voi, dragi prieteni, fără încuviinţarea voastră,
fără aprobarea ta, publicul meu, inima mea, sufletul meu, hrana mea!
Aşadar, s-o ucidem? Sau s-o cruţăm pe fecioara asta?
Toby, te rog!
Să avem milă de fecioara asta fragedă?
Te rog, Toby...
- Nu? Nu? Nu? - Nu!
Bine, atunci lovitura fatală va cădea exact când va bate de miezul nopţii.
Să numărăm împreună cele 30 de secunde câte au mai rămas.
Bine! 30, 29, 28, 27...
... 26, 25, 24, 23, 22, 21...
- Nu! - Maggie!
- ... 19, 18, 17... - Mark!
16, 15, 14, 13, 12, 11...
...10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1.
Nu! Strici totul din nou!
Nu! Strici totul! Strici totul din nou.
Şi asta e tot ce ştiu. E-n regulă.
- Ne vedem puţin mai târziu, bine? - Da.
Cred c-am fost un erou cam jalnic.
Nu, ai fost grozav.
Erai exact ca Indiana Jones când coborai pe sârma aia.
Mai curând ca George, trăsnitul junglei.
Ai auzit ce-am spus? Încă un film. Totul e un film pentru mine.
Să-l facem pe următorul o comedie, da?
Mă iei în braţe?
S F Â R Ş I T
Traducerea şi adaptarea Vlad (blitzard43@yahoo.com)Ž - 2015
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania