Dacă l-aş aduce în faţa ta?
Pe cel care ţi-a distrus viaţa.
Dacă ţi-aş garanta că ai scăpa,
l-ai omorî?
Nu face mai devreme lucrurile ce trebuie făcute mâine.
Dacă reuşeşti, în sfârşit, nu mai încerca din nou.
Crucea Blackmore.
Am auzit că e a doua.
Felicitări!
Ai acţionat onorabil.
Asta e tot?
Vei primi în curând ordinul Consiliului.
E ordinul final?
Da.
Cum rămâne cu Detonatorul?
Nu te mai priveşte pe tine.
Nu e cazul să-ţi amintesc
că a fost o misiune periculoasă.
Te sfătuiesc să te odihneşti.
Orice suspect ne educă
şi ne ajută să ne perfecţionăm.
Dar nu şi acest sociopat dibaci.
EXPLOZIE ÎN BOSTON CINCI MORŢI
E eficient.
Îşi alege cu precizie momentul.
Jurnaliştii l-au poreclit Detonatorul Amator.
De data asta, l-am oprit.
ZECE ANI - NICIUN SUSPECT
Acesta a fost un atac minor.
Acesta e planul lui cel mare.
Martie 1975.
Modifică mereu ziua.
Explozia va afecta zece străzi din New York,
lăsând în urmă 11.000 de morţi.
Toate încercările de a-l opri au dat greş.
De data asta am fost pe aproape.
O ultimă încercare!
Am aplicat grefele.
Transplantul de reconstrucţie e stabil.
Trebuie să înţelegi
că vei arăta altfel decât îţi aminteşti.
Ochii se vor vindeca.
Te vei recupera bine pentru ultima misiune.
Apoi vor renunţa la mine.
Nu e vorba doar de rănile fizice.
Ai fost în mai multe misiuni
decât toţi agenţii de care m-am ocupat.
Riscurile sunt reale.
Cicatricele se vindecă frumos.
EVALUARE PSIHOLOGICĂ psihoză - dezechilibru - depresie
Corzile vocale şi-au mai revenit,
dar nu vor fi la fel ca înainte.
S-a zis cu cariera mea muzicală.
Te vei obişnui cu timpul.
M-am schimbat atât de mult,
încât mă îndoiesc că mă va recunoaşte mama.
Am primit ordinul azi.
Aş zice
că era inevitabil.
Când asculţi asta, deja au trecut şapte ani.
Prima misiune
e la fel de importantă ca ultima.
Fiecare ne apropie mai mult de destinaţia finală.
Ridicaţi mâna dreaptă, domnule!
Juraţi solemn să respectaţi toate regulile
- prevăzute de Codul T.B.R. 7286? - Jur.
Acceptaţi că orice abatere de la parametrii misiunii
e de competenţa Curţii marţiale? În caz de condamnare,
veţi muri prin injecţie letală.
Da.
Vă mulţumesc, domnule.
Eu vă mulţumesc.
Timpul... Ne ajunge pe toţi din urmă.
Chiar şi pe cei din domeniul nostru.
Am putea spune că avem har.
Iisuse, ce arogant sună să spun asta cu voce tare!
În regulă.
Reformulez.
Am putea spune
că ne-am născut să facem asta.
Luptând cu destinul
LA TATAIA
6 noiembrie 1970
Uită-te la ciudatul ăsta!
Ţine, Derek!
Ce bei?
Old Underwear.
Asta să fie. Fără gheaţă?
Lasă sticla.
După cum arăţi, bănuiesc că nu sărbătoreşti.
Ce vrei să spui?
Cum arăt?
Făceam conversaţie. Iisuse!
L-a doborât!
Amice, încă două.
Fără alcool, nu?
Nu te ştiu.
Lucrez aici de vreo două săptămâni.
Chiar? Cum merge treaba?
E linişte.
Oamenii stau acasă.
Din cauza Detonatorului Amator?
Cred că da.
Frumos!
Nu eşti în siguranţă dacă te ascunzi.
Pe tine nu te sperie?
Ce se schimbă dacă îmi fac griji pentru toţi lunaticii?
Ai dreptate.
Nu te-am mai văzut.
Vii des aici?
Eşti cumva poponar?
Ce ai?
Stai!
Glumeam, omule.
Nu ai fost haios.
Zi-mi tu unul bun.
- Un banc? - Da. Haide!
Hai! Zi unul pe gratis.
Nu ştiu bancuri.
Lucrezi într-un bar, ce naiba? Trebuie să ştii.
Nu mă pricep la bancuri. Nu le ţin minte.
Nici măcar unul?
Bun, ştiu unul.
Dar nu e haios.
Sunt numai urechi.
Bun. Intră un individ într-un bar.
- La naiba, omule! - Glumeam.
Ştiu unul bun.
Ce a fost mai întâi, oul sau găina?
Cocoşul.
La naiba! Vezi? Sunt groaznic.
Asta e tot?
- Da... - Nu e haios.
Ţi-am spus şi eu.
Te gândeşti vreodată la asta?
La ce?
Ştii tu, cine a fost mai întâi.
Crezi că-mi pasă?
- Am lucruri mai importante de făcut. - Corect.
Eşti un tip important.
Te ocupi cu lucruri importante.
Cu ce te ocupi?
Cu ce sunt nevoit.
Nu e uşor să-ţi câştigi pâinea, asta e sigur.
Ce ştii tu despre asta?
Ştiu la fel ca tot omul.
Ştii la fel ca o mamă necăsătorită?
Adică?
Scriu confesiuni pentru patru cenţi pe cuvânt.
Folosesc pseudonimul "Mama Necăsătorită".
Pe bune?
Da.
Exact!
Cum merge treaba?
Merge bine. Am o rubrică săptămânală.
Eu scriu, ei le publică, eu am ce mânca.
Asta e?
- Citeşti ce scriu? - Sigur.
Te miră?
- Da, puţin. - De ce?
Nu te încadrezi în tipar.
Care tipar?
- Al cititorilor. - Pricep.
Sunt femei rănite care vor să se simtă mai bine
cu vieţile lor jalnice, citind
poveşti nefericite despre iubiri eşuate şi trădare,
ejectate pe paginile lucioase
ale unui ziar ieftin.
ARESTAT
Întocmai.
Eşti cam dur cu tine, nu ţi se pare?
Sunt rahaturi.
Credeam că am talent la scris, dar pe cine mint?
Tu ce crezi? Mi-ai citit poveştile.
Recunosc că s-a întâmplat
în câteva nopţi nasoale să îţi citesc creaţiile
încercând să pătrund în capul femeilor.
Mi se pare că ai descoperit care e poziţia femeii.
- Poziţia femeii? - Da.
Da, ştiu care e poziţia femeii.
Ar trebui să ştiu.
De ce? Eşti căsătorit? Ai surori?
Nu m-ai crede dacă ţi-aş spune.
Meseria asta m-a învăţat un lucru:
realitatea e mai bizară decât ficţiunea.
Am auzit chestii de necrezut.
Nu mă mai miră nimic.
Încă nu ai auzit ceva de necrezut.
Încearcă-mă!
Stai aşa!
Las-o baltă, omule! Nu-ţi spun.
Te temi că nu e un subiect bun.
- Crezi că mă convingi aşa? - Da.
Parcă am avea 12 ani.
Haide!
Pun pariu pe restul sticlei că e cea mai bună poveste.
Pun pariu pe o sticlă întreagă.
Ce zici?
Şi dacă pierd?
Îmi dai 20 de dolari bacşiş.
Accept.
Omule...
- Două sticle de Budweiser, amice. - Acum.
Domnule maior Davidson, ce veţi face
având în vedere că mulţi cetăţeni pleacă din New York
de teamă că Detonatorul va ataca iar?
BULETINUL DE SEARĂ
Avem echipaje
în tot oraşul, non-stop.
Colaborăm cu Echipa Federală de Genişti
şi cu agenţii FBI, pentru a-l găsi pe suspect.
Ce nume ridicol!
"Detonatorul Amator."
Individul face materiale explozive pe bază de hexogen.
Nu e deloc simplu.
E un nume uşor de reţinut.
Nu-mi place deloc.
Ai zice că bombele lui sunt un fiasco
şi nu fac victime.
Ştim cu toţii
că e un dobitoc foarte periculos.
Sunt mulţi nenorociţi cărora le prinde bine puţină zgâlţâială.
Au de ce se teme.
Deja a ucis 112 oameni.
Unii trebuie să moară.
Opreşte răul din rădăcini.
Exact.
Poate că face un bine oraşului.
Ai grijă să nu te audă careva.
Crezi că nu am dreptate?
Poate o încurci dacă te aude cineva.
Nu poate fi mai rău decât până acum.
Mi-ai promis o poveste trăsnet,
dar nu aud încă nimic.
În regulă.
Voi începe cu începutul.
Când eram fetiţă...
Poftim?
Vrei să-ţi spun povestea?
Mi s-a părut...
Îmi cer scuze. Te ascult.
Când eram fetiţă...
Ai auzit de Christine Jorgensen
sau de Roberta Cowell?
Da. Au făcut
operaţii de schimbare de sex.
Deci, tu...
Nu mă întrerupe!
S-a petrecut la 13 septembrie 1945.
ORFELINATUL DIN CLEVELAND
Fusesem abandonată.
Fusesem lăsată pe scările orfelinatului.
Orfelinatul din Cleveland.
Bravo!
Nu prezintă urme de traumă sau abuz.
Copila pare sănătoasă.
Dacă dă semne de infecţie sau tuşeşte mult timp,
va trebui dusă la spital pentru un consult amănunţit.
Da, domnule doctor.
Are un nume?
Jane...
Deocamdată e Jane.
Revin să văd ce face Jane peste o săptămână.
Vă aştept.
Nu-ţi face griji, scumpo!
Avem grijă de tine.
Eram unul dintre bebeluşii fără trecut.
Asta aveam toţi în comun.
Nu am fost niciodată bolnavă.
Aşadar, nu m-au dus la spital.
Decât după ce trecuse o vreme.
CĂLĂTORIE PE LUNĂ
AVENTURIERUL SPAŢIAL
Mai încet!
O îngheţată cu ciocolată
- pentru domnişorica. - Mulţumesc.
ÎNGHEŢATĂ
În copilărie, îi invidiam pe copiii care aveau părinţi.
Mă întrebam cum ar fi.
Copil idiot!
Pleacă de pe drum!
Nenorocită mică!
Jane!
Vino!
Nenorocita!
Nu am înţeles niciodată de ce mă abandonaseră părinţii.
Oare cu ce greşisem?
Crescând însă, am înţeles că eram diferită.
Sexul mă dezorienta.
Nu înţelegeam nimic la acest capitol.
Mă simţeam diferită.
Încă de atunci, simţeam că voi fi diferită
de restul fetelor.
Mi-am jurat solemn
că voi avea copii care vor avea mamă şi tată.
O familie adevărată.
Aşa am rămas pură
şi nu am căzut victimă tentaţiilor.
M-am concentrat la lucruri mai importante.
Am început să învăţ să mă bat.
Nu te lăsa!
- Haide, Lucy! - Haide!
Cum mi-ai spus?
Nenorocită mică cu patru ochi...
Eram dură.
Eram mai puternică decât ceilalţi copii.
Chiar şi decât băieţii.
Încetaţi!
- Jane, vino cu mine! - Să mergem!
- Ce e cu tine? - Nu am făcut nimic!
În plus, eram inteligentă.
Eram prima din clasă.
Este egal...
Jane!
Jane...
Cum ai vrea să înveţi ceva dacă nu...
Cincisprezece.
Matematica şi fizica erau materiile mele preferate.
- Corect. - Le înţelegeam uşor.
Retardato!
Terminaţi!
După ce am mai crescut,
mi-am dat seama că nu prea aveam şanse să mă căsătoresc
din acelaşi motiv pentru care nu fusesem adoptată.
Eram diferită.
Eram o ciudată şi o ratată.
Nu mă mai priveam în oglindă.
Detestam ce vedeam.
Nu am poze cu mine din copilărie.
Nici nu-mi amintesc cum arătam.
E doar o senzaţie acum.
Arăţi mai bine decât mine.
Cui îi pasă cum arată un barman?
Sau un scriitor.
Ştii şi tu cum stă treaba.
Oamenii vor să adopte tâmpiţele cu bucle blonde.
Peste un timp, băieţii
vor sâni mari şi buze cărnoase.
Adică accesoriul perfect.
Nu aveam nicio şansă.
Jane,
domnul Robertson a făcut efortul
de a discuta azi cu unele dintre absolvente.
Îi vei face plăcerea de a asculta ce are de spus.
Jane, lucrez pentru o organizaţie
care caută tinere, precum eşti tu,
pe care să le instruiască într-o carieră în serviciul guvernului.
Suntem o organizaţie aşa-zis progresistă.
Am auzit că te interesează călătoriile spaţiale.
Se spune că fetele nu pot deveni astronauţi.
Este adevărat.
Căutăm tinere care au abilităţi
în sfera matematicii şi ştiinţei
şi care au abilităţi fizice.
Am auzit că eşti cam bătăuşă.
ECHIPAJUL SPAŢIAL
Cam pe atunci, şefii cei mari
au recunoscut că nu pot trimite bărbaţi în spaţiu, luni sau ani de zile,
fără a le uşura tensiunea.
Căutau tinere respectabile,
de preferinţă virgine.
Voiau să le instruiască de la zero.
Căutau tinere cu intelect peste medie şi stabile emoţional.
Majoritatea candidatelor erau prostituate
sau nevrotice care ar fi cedat după zece zile în spaţiu.
Nu aveau nimic special.
Relaxează-te, Jane.
Câteva dintre doamnele dinaintea ta au avut emoţii
şi păreau cu mintea răvăşită.
Probabil fiindcă, în cazul lor, mintea e un teritoriu necunoscut.
Ţi se pare că e o glumă?
Nu, domnule.
Am avut câteva militante pentru drepturile femeilor
care au creat probleme.
Tu nu eşti ca ele, nu, Jane?
Nu, domnule.
Te rog să-ţi dai jos ochelarii.
Observ că ai avut probleme disciplinare în trecut.
Am luat exclusiv note de zece încă din clasa întâi.
Aşa e.
Ai fost vreodată cu un bărbat?
Dar dumneavoastră?
Înţelegi care sunt cerinţele acestui loc de muncă?
Voi zbura în spaţiu?
Dacă eşti aleasă, da.
Nu,
nu am fost cu niciun bărbat.
Care crezi că va fi rolul tău în această călătorie?
Rolul meu?
Multe dintre candidate consideră că e o vacanţă plătită.
O şansă de a trăi bine şi a-şi cunoaşte alesul inimii.
Te vezi ca o turistă
sau ca participantă?
Am excelat în fizică, biologie şi astronomie.
Turist este acela
care străbate oceanul doar pentru a fi pozat în dreptul bărcii sale.
Nu am de gând să fiu turistă.
Dacă mă recrutau, aveau să mă înveţe să umblu şi să dansez
şi, ştii şi tu,
să ascult în mod plăcut un bărbat.
În plus, m-ar fi învăţat sarcinile de bază.
Tot ce-i mai bun pentru băieţii noştri, nu?
Era vital să nu rămâi însărcinată pe durata serviciului.
La finalul misiunii, era clar că urma să te căsătoreşti.
Aşa cum azi piloţii se căsătoresc cu astronauţii.
Vorbesc aceeaşi limbă.
Corect.
Mi-au dat lentile de contact.
Niciodată nu văzusem lumea mai clar.
Ne-au testat rezistenţa,
ca să fie siguri că eram pregătite pentru spaţiu.
Multe dintre fete au întâmpinat greutăţi.
Nu şi eu.
Cât de des te gândeşti la sex?
A. Niciodată, B. Rareori.
C. Uneori, D. Deseori
E. Tot timpul.
C. Uneori.
D. Deseori.
Ne-au testat câteva luni.
Ne-au testat la absolut orice.
Multe fete au fost respinse.
Nu şi eu.
Are cele mai mari calificative.
Te simţi vreodată deprimată?
- Adică? - Tristă.
Fără niciun scop.
Uneori...
Am senzaţia că există un dezechilibru.
De parcă mă aflu într-un corp străin.
Nu ştiu cum să descriu.
Toate fetele de aici mă antipatizează.
Aşteaptă o vreme.
Se vor da ele pe brazdă.
Dă-i!
- Haide! - Hai, Marcy!
Haide!
Hai, Marcy!
- Pune-o la pământ! - Loveşte-o!
Las-o!
- Dă-mi drumul! - Opreşte-te!
Am efectuat o examinare fizică amănunţită a pacientei.
Înţeleg.
Ştii că va fi descalificată?
Ei nu i-ai spus?
- Nu. - Nici nu-i spune.
Mă ocup eu de tot.
Nu înţeleg.
A fost legitimă apărare. Ce era să fac?
Ştiu.
Crede-mă că nu e sfârşitul.
Voi face recurs la Consiliu.
Voi face tot posibilul să te reînscriu.
Îţi promit.
Ai încredere în mine, Jane.
Asta a fost tot.
Totul din cauza unei bătăi idioate.
Eram nevoită să mă întreţin.
Nu mă puteam baza pe promisiunea domnului Robertson.
- Eşti vrăjitoare? - Asta încerc să-ţi tot spun.
Ca să câştig bani, lucram ca fată în casă.
Familia voia o servitoare plătită ieftin.
Atunci am descoperit povestirile-confesiune.
CONFESIUNI ADEVĂRATE
Nu-mi păsa dacă erau reale sau false.
Era un mod plăcut de a-mi trece timpul.
În timpul zilei, eram menajeră,
iar seara mergeam la şcoală.
Când luaţi masa la ocazii speciale,
aşezaţi cuţitul şi furculiţa pe farfurie
dacă faceţi pauze.
Cursul de bune maniere era un mod de a dovedi Consiliului
că îmi perfecţionam manierele.
Dacă aţi terminat...
Era prima dată când nu eram bună.
Şi, când nu mă aşteptam,
l-am cunoscut pe el.
Îmi cer scuze.
Era el.
Te-ai rătăcit?
Mi-a spus că aştepta pe cineva.
Se zice că cine aşteaptă va avea parte de lucruri bune.
"De lucrurile lăsate în urmă de cei care se zbat cu adevărat", a spus el.
Ne necrezut!
Era un citat de Abraham Lincoln
- la care mă gândisem şi eu. - Exact la asta m-am gândit şi eu.
Nu e întâmplător.
Era frumos şi bogat.
S-a purtat cu mine cu o bunătate de care nu avusesem parte.
Avea la el fişicuri din bancnote de o sută de dolari.
Nu văzusem niciodată atâţia bani.
Mi-a spus că-mi va purta de grijă.
Un mare mincinos, nu?
- Joci biliard? - Da.
Din cauza atacurilor tot mai de amploare ale Detonatorului Amator,
BULETIN SPECIAL DE ŞTIRI
POLIŢIŞTII SE PREGĂTESC PENTRU UN ATAC DE AMPLOARE
mulţi se tem că un atac în masă e inevitabil.
Peste 10.000 de locuitori au evacuat oraşul...
Era altfel.
Îmi plăcea.
Era primul bărbat care se purta frumos fără şmecherii.
Eram tânără şi îndrăgostită.
Celebrele ultime cuvinte.
Nu ai făcut nicio idioţenie din iubire?
Ba da, o dată.
Deci, înţelegi.
Da.
Nu credeam că mi se va întâmpla
să mă îndrăgostesc.
Toate regulile mele privind puritatea s-au dus pe Apa Sâmbetei.
A fost perioada cea mai fericită, dar nu a durat mult.
Într-o seară,
mi-a spus să stau
şi să-l aştept o clipă.
Unde mergi?
Mi-a spus că se va întoarce repede.
Şi apoi?
Apoi nimic.
Nu l-am mai văzut de atunci.
Nu s-a mai întors.
Poate avusese un motiv întemeiat.
Bine.
Nu meritam asta.
Am reuşit cumva să mă conving că era mai bine aşa.
Mi-am zis că nu îl iubisem cu adevărat.
Voiam mai mult ca oricând să ajung în Echipajul Spaţial.
Fusesem dezamăgită de atâtea ori,
încât nu avea sens să mai am speranţe.
Apoi, uneori
oamenii te mai şi surprind.
Nu am fost pe deplin sincer cu tine, Jane.
Referitor la ce, domnule?
Pentru a-i proteja pe cetăţeni,
e vital să păstrăm
confidenţialitatea anumitor operaţiuni guvernamentale.
Eşti de acord?
Da, domnule.
Lucrez pentru o organizaţie, al cărei obiectiv principal
nu sunt călătoriile spaţiale.
Organizaţia repară fărădelegile.
Prin intermediul Echipajului Spaţial, printre altele,
căutăm oameni speciali.
Am putea spune că e o agenţie de recrutare.
Nu înţeleg.
O agenţie care recrutează ce?
Oameni cu abilităţi speciale.
Oameni ca tine.
Oameni fără familii.
Fără soţi sau soţii şi fără copii.
Oameni fără trecut.
Şi fără un viitor precis.
Ceea ce facem noi e complicat
şi avem nevoie de angajaţi
cu abilităţi fizice avansate şi o memorie remarcabilă.
E o profesie pentru cei mai buni şi cei mai inteligenţi.
Pentru elită.
Pentru elită?
Nu-mi venea să cred.
Mă aştepta un viitor strălucit.
Nu prea înţelesesem ce presupunea totul.
Erau foarte reţinuţi şi secretoşi,
dar ştiam că voi avea o viaţă mai bună.
În plus, nu voiau virgine.
Erau altfel decât Echipajul Spaţial.
Abia când mi-au rămas mici fustele, mi-am dat seama că nu aveam niciun viitor.
Erai însărcinată?
Da, ca să vezi!
Iubitul meu misterios mi-a lăsat mai mult decât o inimă frântă.
Viitorul strălucit? Elita?
Totul dispăruse.
Nu l-am revăzut nici pe domnul Robertson.
Am ajuns într-o infirmerie de săraci,
înconjurată de alte gravide şi ploşti pline,
până ce mi-a venit sorocul.
Mă simţeam cumplit de singură.
Într-o noapte, m-am trezit pe masa de operaţie, iar sora îmi spunea...
Relaxează-te, Jane!
Inspiră adânc.
Cum te simţi?
Obosită.
E firesc.
O cezariană poate fi dificilă.
Dar ai făcut faţă cu bine.
Cezariană? Copilaşul meu e teafăr?
E foarte bine.
E băieţel sau fetiţă?
E o fetiţă sănătoasă.
Cântăreşte 3,3 kg.
E mare lucru...
... să aduci pe lume un copil.
Mă gândisem să folosesc formula de adresare "doamnă".
Voiam să creadă că tatăl ei murise.
Nu mi-aş fi dat copilul la orfelinat.
Apoi chirurgul a continuat.
Ce e, domnule doctor?
Ai făcut vreodată un consult amănunţit?
Da.
Ce ţi-au spus medicii?
Nimic.
Credeam că totul e bine.
Nu ţi-a spus până acum nimeni
că structura ta anatomică
e altfel decât la restul oamenilor?
Nu.
Despre ce e vorba?
De ce?
Ai auzit de doctoriţa scoţiană,
care a trăit ca femeie până la 35 de ani,
apoi a fost operată şi a devenit bărbat, legal şi medical?
S-a căsătorit şi totul a fost bine.
Ce legătură are asta cu mine?
Când te-am operat, am descoperit ceva inedit.
De fapt, e un caz unic.
După ce am scos copilul, l-am chemat pe chirurgul-şef.
Am discutat şi te-am operat cu el câteva ore
ca să te reconstruim cât mai bine.
Să mă reconstruiţi?
Aveai două seturi complete de organe, Jane.
Organe femeieşti şi bărbăteşti.
Ambele infantile,
însă organele femeieşti
erau suficient de dezvoltate să poţi naşte.
Însă mă tem, draga mea,
hemoragia din timpul naşterii
ne-a forţat să-ţi facem histerectomie.
Ţi-am extirpat ovarele şi uterul.
Ce spuneţi?
În schimb, prin reconstrucţie,
ţi-am creat un tract urinar masculin.
Vor urma şi alte operaţii.
Ca să devin bărbat?
E o glumă?
Mă tem că nu.
Eşti tânără.
Oasele se vor readapta.
Îţi vom supraveghea echilibrul hormonal.
Nu e un capăt de lume.
Viaţa ta poate continua.
Eşti cel mai bun lucru din viaţa mea.
Te-ai gândit la un nume?
Mă gândeam să o cheme Jane,
ca pe mama ei.
Aşa păstram numele în familie.
Până la urmă, eu trebuia să-l schimb pe al meu.
E un nume frumos.
Devenisem din cale afară de decisă.
Trebuia să am grijă de fetiţa mea, Jane.
Peste 14 zile însă, a fost degeaba.
De ce?
A fost furată.
- Furată? - Da.
Cum adică furată?
Răpită.
A fost furată din infirmeria aia nenorocită.
Aşa mi-a fost luat singurul motiv de a trăi.
Când sora era cu spatele, cineva a intrat
şi a plecat cu ea.
Au găsit indicii?
L-a descris cineva?
Fusese un bărbat.
Un bărbat cu chip de om.
Ca al tău sau ca al meu.
Nu! Nu!
Ar fi putut fi tatăl copilului.
Sora a jurat că fusese un bărbat în vârstă, dar cine altul mi-ar fi furat-o?
Ce ai făcut?
Am dat-o dispărut-o.
Am sunat la agenţii de adopţie, la orfelinate. Ce n-am făcut?
Dar nici urmă de ea.
Parcă intrase în pământ.
Nu l-au găsit niciodată pe individ?
Nu.
Apoi a trebuit să mă ocup de cealaltă problemuţă a mea.
Jane, numără de la zece la unu.
Zece, nouă, opt,
şapte, şase, cinci, patru...
Am stat 11 luni în locul ăla groaznic
şi mi-au făcut trei operaţii mari.
Am început să iau testosteron,
care mi-a nuanţat puţin vocea,
dar nu suficient.
Am început să exersez să vorbesc ca un bărbat.
Bună.
Salut.
Bună. Încântat.
Încântat de cunoştinţă. E o zi frumoasă.
Bună. Încântat.
E o zi frumoasă.
Dar nu-mi ieşea bine.
Bună.
Mă numesc Jane.
Bună. Încântată.
Mă numesc Jane.
Mă numesc...
Mă temusem mereu să mă uit în oglindă şi să văd persoana care mă privea.
Am amânat clipa cât mai mult.
Acum nu mai conta.
Persoana pe care o ştiam dispăruse.
Ciudat.
De câte ori mă priveam
îmi aminteam de nemernicul care îmi ruinase viaţa.
Ironia vieţii, aş zice.
Era ciudat însă
că asistentelor
li se părea că sunt arătos.
Serios.
O partidă pe cinste.
Înţeleg.
Ştiam ce vor femeile să audă.
Complimente, nu?
Da.
Ce să spun...
Mi se pare că s-a rezolvat totul.
S-a rezolvat?
Vreau să spun
că arăţi
ca un bărbat normal.
Aşa e.
Mai normal ca niciodată.
De ce spui asta?
Tocmai am aflat dimineaţă
că nu mai ejaculez "gloanţe oarbe".
Bravo!
Medicii spun că sunt perfect fertil.
Lasă-mă să te felicit primul.
Bun venit în club!
În anumite momente
cred că lumea merită rahatul cu care e împroşcată.
Ştiu.
Să fim sinceri! Nimeni nu e inocent.
Toată lumea se foloseşte de alţii ca să-şi atingă interesele.
Poate da.
Poate nu.
Ai auzit expresia "femeie distrusă"?
Fireşte.
Eram o femeie distrusă.
Nu mai eram femeie
şi nu ştiam cum să fiu bărbat.
Durează până te obişnuieşti.
Habar nu ai.
Nu mă refer la vorbă sau ţinută.
Nici la baia în care trebuie să intru.
Cum puteam trăi?
Unde puteam lucra?
Nu ştiam nicio meserie.
Nu ştiam să conduc maşina.
Îl urăsc pe nenorocitul ăla că mi-a smuls inima
şi mi-a distrus viaţa.
Merită să moară.
M-am gândit să mă înrolez iar în Echipajul Spaţial.
De data asta, ca să devin astronaut.
Era o idee ridicolă, ştiu.
Îmi aveau profilul. Nu puteam minţi.
De la prima privire, am fost catalogată neadecvat.
Doctorul m-a consultat de curiozitate, cred.
Îmi citise cazul.
Eram disperată.
Căutam o cale de revenire.
Fusesem considerată o ciudată toată viaţa mea.
Acum chiar eram aşa.
Eram un cobai.
Îmi pare rău.
- Sigur. - Chiar îmi pare rău.
Mulţi oameni mi-au spus cât de mult mă compătimesc.
Nu vreau să mai aud asta.
Dar ce vrei?
Ce vor oamenii?
Iubire.
La naiba cu iubirea!
Un scop.
Un scop?
Nu ai unul?
Lucrez acum la asta.
De ce nu poate fi iubirea un scop?
Prostii de hipioţi.
E mai uşor să urăşti decât să iubeşti, nu?
Da.
E mai uşor să distrugi ceva.
Să omori pe cineva.
Ai putea face asta?
Poate.
O ai şi tu în privire.
Amărăciunea.
Te poate domina.
Aşa e.
Dar, dacă nu mergi înainte,
te trezeşti într-un mare rahat.
Prin urmare...
În loc să mă înfurii şi să-mi arunc la budă toată viaţa,
am continuat să trăiesc.
Aşadar,
mi-am schimbat numele
şi am venit la New York.
M-am angajat bucătar,
dar lucram mult şi eram plătit ca naiba.
Mi-am cumpărat o maşină de scris şi am devenit stenograf.
Ce haios!
În patru luni, am dactilografiat şase scrisori şi un manuscris.
Manuscrisul era pentru Real Life Tales, o mare risipă de hârtie.
Idiotul care l-a scris l-a vândut.
Asta mi-a dat o idee.
Am cumpărat un teanc de reviste cu confesiuni şi le-am analizat.
Cuvintele veneau cu uşurinţă.
Aşa s-a născut Mama Necăsătorită.
Confesiunile unei Mame Necăsătorite
Acum ştii de unde cunosc poziţia femeii
în povestirile unei Mame Necăsătorite.
Datorită singurei versiuni pe care nu am vândut-o.
Cea adevărată.
Am câştigat sticla?
Nu e rău.
Asta e tot? Aşa se termină povestea?
Mă tem că da.
Cel ce mi-a distrus viaţa e o stafie. La fel e şi fiica mea.
La un moment dat, trebuie să te dai bătut.
Tu te-ai dat?
Nici gând!
Dacă l-aş aduce în faţa ta?
Pe cel ce ţi-a distrus viaţa.
Dacă ţi-aş garanta
că ai scăpa,
l-ai omorî?
Cât ai clipi.
Ştiu unde este.
Sunt convins.
Nu glumesc.
De unde naiba ai şti?
Există arhive.
La spital, la orfelinat...
Am verificat peste tot.
Beth Fetherage.
Nu e numele celei care se ocupa de tine la orfelinat?
Beth?
Nenorocitule!
M-ai urmărit?
Nenorocit... Ciudat!
Nu.
Când erai femeie, te chema Jane, nu?
Tu mi-ai spus, dar nu mi-ai spus numele de bărbat.
E John. Apropo, nu e foarte original.
Eşti cumva poliţist?
Ţi-l pot da pe tavă pe individ.
Poţi face orice vrei
şi îţi garantez că nu vei păţi nimic.
În regulă. Unde e?
Eu fac ceva pentru tine,
tu faci ceva pentru mine.
Du-te dracu'!
În acest caz,
savurează-ţi premiul.
Ce trebuie să fac?
Îţi place ce faci?
Deloc.
Nu îţi dă nimeni pace, nu?
Mi-ai ascultat povestea?
Da. Ai excelat în timpul instructajului.
Ai excelat.
Ai abilităţi pe care nu ai avut şansa să le foloseşti,
iar eu îţi pot da această şansă.
Cu alte cuvinte,
eu ţi-l pun în faţă, tu îi faci ce ai chef.
După ce termini, fă ce fac eu.
Dacă nu îţi place, renunţi.
Nu eşti barman, nu?
În niciun caz.
Dar cu ce te ocupi?
Îţi voi arăta.
Aşa crezi tu.
Nu te mai juca. Spune-mi acum.
Robertson îţi va explica mai bine ca mine.
Nu te juca cu mine.
Lucrezi cu Robertson?
Da. El vrea să te ajut.
Faci parte din organizaţia lui secretă?
Da.
Spune-mi despre ce e vorba.
Începem cu începutul.
Jerry, îmi iau o pauză.
La naiba!
Unde e?
E acolo?
Trebuie să ai încredere în mine.
Cred că am băut prea mult.
Nu te pune cu mine!
Crezi că sunt Detonatorul Amator?
Poate.
Dacă eşti tu?
Dacă sunt eu?
Haide!
Asta voiai, nu?
Hai!
I'm my own Grandpa
Pe aici.
Aşa.
Hai după mine.
Nu poţi fi suficient de precaut.
Ce faci?
Nu e uşor să omori un om.
Oricâtă ură şi furie ar avea în suflet,
când trebuie să apese trăgaciul,
mulţi nu o pot face.
Vorbeşti din experienţă?
Îţi spun adevărul.
Eu nu mă tem.
Adu-mi-l şi nu stau pe gânduri.
Foarte bine.
Unde e?
Ai răbdare.
Vrei să-mi cânţi?
Da, îţi voi cânta trecutul.
E un echipament USFF de transformare a coordonatelor.
Totul e fix.
Cântăreşte aproximativ şase kilograme, încărcat la maximum.
L-am reglat la greutatea noastră.
Va calcula locaţia la sosire
şi va evita coliziunile materiale.
Deci, ce este?
E un dispozitiv care creează un val temporal.
Poftim?
E o maşină a timpului.
Faci mişto de mine.
Absolut deloc.
Nu te speria, bine?
Hai mai aproape!
Trebuie să stai la un metru.
De ce ai două pistoale?
Nu-ţi face griji.
Am făcut asta de multe ori.
Amice, nu te mai juca cu mine!
Nu te mişca, bine?
Inspiră adânc şi ţine asta.
Ţine-o. Aşa.
Trebuie să închizi ochii.
De ce să-i închid...
- Ce-a fost asta? - Ştiu cum e.
E câmpul de distorsiune a timpului.
- Îţi vei reveni. - Cum?
Inspiră adânc, bine?
Ce e aici?
Inspiră adânc.
Primele salturi pot fi dure.
- Salturi? - Da.
Suntem în Cleveland, Ohio, 3 aprilie 1963.
Poftim?
E imposibil.
Ştiu.
În profesia asta, nu-ţi permiţi să greşeşti.
Timpul e vital.
Am nişte bani pentru tine.
Celor de la Biroul Temporal nu le pasă câţi bani cheltuieşti.
Nu îi interesează.
Însă nu le plac anacronismele inutile.
Biroul Temporal?
E organizaţia pentru care lucrezi?
Da. E cea pentru care era să lucrezi şi tu.
Unde e Robertson?
În anul 1985.
Ce?
La sediul Biroului.
Eşti poliţist?
Sunt Agent Temporal, unul din 11.
Prevenim infracţiunile înainte să aibă loc.
Ţine! Îmbracă-te cu ele!
De unde ştiai că acolo sunt haine?
Nu contează. Trebuie să ne pierdem în mulţime.
Ai mai fost aici?
E complicat, înţelegi?
Ba bine că nu.
Amprenta discontinuităţii temporale
trebuie să fie foarte mică.
Biroul permite variaţii mici,
dar parametrii sunt foarte exacţi.
Orice abatere de la misiune generează încheierea.
Încheierea misiunii?
Încheierea vieţii.
De aceea, e vital să reduci conversaţiile din acest interval
la minim.
În acest interval.
Bun. Cât de departe poţi călători?
Dacă călătoreşti peste 53 de ani de la punctul zero, în orice direcţie,
valul temporal se va dezintegra.
Ce e punctul zero?
Atunci s-au inventat călătoriile în timp.
Mai exact?
Se va întâmpla în anul 1981.
Fireşte.
De necrezut!
Să înţeleg
că voi fi un Agent Temporal?
Dacă dovedeşti că poţi.
Bine.
Tu ce ai cu individul ăsta?
Încep să bănuiesc că e Detonatorul Amator.
Un lucru e cert. El ţi-a schimbat soarta.
După ce îl omor,
mă duci la Robertson
şi îmi arăţi totul.
De acord.
Bine. Unde e?
Stai!
Te simţi bine?
Da.
E la Colegiul Cleveland, la cinci străzi de aici.
Ai uitat? S-a dus să o cunoască pe Jane. Adică pe tine.
Pe tine, cum erai în 1963.
Da, îmi amintesc.
Bine. Super.
Chiar îmi pot schimba trecutul?
Da.
Tu te-ai gândit să-ţi schimbi trecutul?
Nu mă abat niciodată de la misiune.
- Niciodată? - Niciodată.
Vin după tine după ce termini.
Stai! Unde pleci?
Nu-ţi face griji. Sunt prin zonă.
Pot...
Pot alege?
Fireşte. Întotdeauna poţi alege.
Nu crezi că uneori lucrurile sunt inevitabile?
Da, m-am gândit la asta.
Genul ăsta de viaţă...
E singuratică?
Nu ai familie.
Nu.
Dar ai un scop.
Ai dreptate.
Îmi cer scuze.
Te-ai rătăcit?
Nu. Caut pe cineva.
Mersi. Aştept.
Se zice că cine aşteaptă va avea parte de lucruri bune.
De lucrurile lăsate în urmă de cei care se zbat cu adevărat.
Exact la asta m-am gândit şi eu.
Nu e întâmplător.
Nu e deloc întâmplător.
Te simţi bine?
Nu mi-am imaginat că vei arăta aşa.
Te cunosc?
Eşti frumoasă.
Cineva ar fi trebuit să îţi spună.
Tocmai mi-ai spus tu.
Dacă vrei să-l opreşti pe Detonator,
asta e singura ta şansă.
Haide!
MARTIE - 1975- NEW YORK
Uneori nu crezi că lucrurile sunt inevitabile?
Ba da. M-am gândit la asta.
Călătoriile temporale te pot dezorienta.
Chiar şi salturile scurte te pot zdruncina puţin.
Nu e bine să depăşeşti limita admisă.
Poate deveni problematic.
Inspiră adânc.
E întotdeauna util.
Nu prea ies şi nu cunosc oameni.
De ce?
Nu ştiu. Pur şi simplu.
Ai emoţii?
Da.
Nu uita să-ţi cumperi pălărie, mănuşi şi jachetă.
E frig în acest anotimp, în 1964.
E o misiune, nu uita.
E diferită decât altele, dar ai sarcini de îndeplinit
şi termene de respectat.
Unele sarcini sunt mai uşoare decât altele,
dar e obligatoriu să reuşeşti.
Ştiai că va veni ziua asta.
Vei reuşi.
De ce nu cunoşti oameni?
Nu mă pricep la socializare.
Anumite persoane mă antipatizează.
De ce crezi asta?
Nu ştiu.
Poate te crezi mai bună decât ei.
Poftim?
Te crezi superioară.
Cine naiba eşti...
Nu mă cunoşti.
Greşesc?
Cunoscătorii ştiu cel mai bine.
Ai dreptate.
Tu de ce eşti superior?
Pot citi minţile altora.
Serios?
Categoric.
Bine. La ce mă gândesc acum?
Te gândeşti:
"Cursul de maniere nu mă ajută la nimic."
Incredibil!
Te gândeşti:
"De ce obţin toţi ceea ce vor, iar eu nu obţin nimic?"
"M-am săturat să fiu mereu puternică."
Toţi ne gândim la asta.
Te prefaci că iubirea
nu are importanţă, dar adevărul e
te gândeşti numai la ea.
Nu e adevărat.
Bine.
Nu mă crezi?
Mă cunoşti doar de o oră.
Nu ai fost îndrăgostită.
Nu e treaba ta.
Ăsta nu e un răspuns.
De ce crezi că meriţi unul?
Ai dreptate.
Iartă-mă că am fost aşa direct.
Ai spus că nu sunt cum ţi-ai imaginat.
Ne-am mai întâlnit?
Nu, doar...
Nu ştiu de ce am spus asta.
Am senzaţia că ne-am mai întâlnit.
Nu ai avut o viaţă uşoară, nu-i aşa?
Toţi avem probleme.
Aşa e.
Toţi facem greşeli.
Doar că noi doi
am greşit în acelaşi mod.
Domnule Robertson, mă bucur să vă revăd.
A trecut ceva vreme.
Aşa e.
Din perspectiva ta, bănuiesc că da.
Încă mai călătoreşti în timp?
Doar cu ocaziile speciale.
Am o bucată din cronometrul Detonatorului Amator.
Ai făcut un salt ilegal. E o infracţiune gravă.
Nu mai contează.
Trebuia să mai încerc o dată.
L-ai prins?
Nu.
Fragmentele de materie lăsate după fiecare salt
nu sunt de nereparat.
În schimb, instalarea psihozei şi a demenţei
poate avea efecte grave.
Mă simt bine.
Câte salturi ilegale ai făcut?
Unul singur.
Accept pedeapsa.
Parametrii stabiliţi de Birou sunt stricţi dintr-un anumit motiv.
Aceştia există pentru siguranţa noastră.
În orice caz,
am crezut întotdeauna că putem realiza mult mai multe
dacă nu am fi controlaţi permanent de membrii Consiliului.
Un agent care acţionează din afară.
Va îndura atâta durere din cauza mea.
Aşa e scris să fie.
Aşa a fost mereu.
Eşti cel mai în măsură să înţelegi asta.
Şarpele care îşi mănâncă coada fără încetare.
Eşti aici ca să creezi istorie şi să influenţezi viitorul.
Nu cred că pot face asta.
Înţelege
că nu eşti un simplu agent.
Eşti un har
ce a fost oferit lumii
prin Paradoxul Predestinării.
Tu eşti singurul
care nu are istorie sau strămoşi.
Cocoşul.
Trebuie să-ţi împlineşti misiunea.
Trebuie să depui seminţele pentru viitor.
Ne bazăm pe tine.
Ce se va întâmpla când va veni ziua în care nu îmi voi mai şti viitorul?
Atunci, ca toţi ceilalţi,
vei trăi de la o zi la alta.
Te aşteaptă o călătorie lungă.
Se spune că o călătorie de o mie de mile
începe de la picioruşe.
Picioarele mele s-ar odihni.
Bun. Îţi acopăr ochii,
ca să nu păţeşti nimic, bine?
Nu e simplu să călătoreşti 20 de ani în trecut.
Ţine bine copilul.
Eşti gata?
Nu uita să inspiri adânc.
Pregătirea e cheia unei călătorii temporale reuşite.
Norocul e un reziduu estetic.
13 SEPTEMBRIE 1945
Te-am cazat cu numele Gregory Johnson,
din Warren, Ohio.
Nu te complica.
Amestecă-te în mulţime.
Drum bun, Jane.
Fii puternic, John.
Te aşteaptă un viitor strălucit.
Orfelinatul din Cleveland.
24IUN 1963
Rămâi aici.
Unde pleci?
Nu-ţi face griji.
Mă întorc repede.
Nemernic bolnav!
M-ai minţit.
A fost alegerea ta.
Care alegere?
Nu o voi părăsi.
Aşa e scris să fie.
Aşa a fost mereu.
Regret dacă te simţi înşelat.
Dar greşim dacă credem că putem schimba anumite evenimente.
Aşa cum ai spus chiar tu, anumite lucruri sunt inevitabile.
- Dar o iubesc. - Ştiu.
Ştiu.
Acum că ai găsit-o,
ştii cine este.
Şi înţelegi cine eşti tu.
Şi poate acum eşti pregătit să înţelegi cine sunt eu.
Ascultă-mă!
Şocul va dispărea
şi vei fi liniştit ştiind că aceste evenimente
au loc în ordinea corectă.
Calea pe care eşti te va purta la destinaţie.
Unde anume?
Te duc la Robertson şi el îţi va arăta totul.
Nu vreau să o părăsesc.
Nu faci asta.
Nu am vrut să o rănesc.
Ştiu.
Acum ştie şi ea.
John...
Ascultă-mă! Ai ajuns acasă.
Problemele s-au terminat.
Vei salva milioane de vieţi.
Te vei înhăma la cea mai importantă misiune întreprinsă cândva de om.
Te vei descurca excelent. Ştiu.
A călătorit în viitor 22 de ani.
Nu e obişnuit cu asemenea distanţă.
John trebuia să-şi dorească asta.
Trebuia să-i fie încurcată viaţa.
Trebuia să nu aibă nimic ca să realizeze atâtea.
A prevenit o sută de crime atroce.
Şi asta datorită ţie.
Detonatorul e în libertate.
Am dat greş.
Ai devenit un agent mai bun.
Toţi am învăţat de la el.
Datorită lui, suntem mai buni.
Organizaţia nu s-ar fi dezvoltat
dacă nu ar fi existat el.
Vorbeşti de parcă l-ai admira.
E un terorist.
Nimic nu e simplu,
deşi aş vrea să fie.
Ce e asta?
E cronometrul.
Am câteva piste noi.
Când ajungi la destinaţie,
maşinăria timpului va ieşi din uz...
Conform regulamentului.
Eşti sigur că vrei să te retragi la New York
atât de aproape de data exploziei?
Da, domnule.
Ai grijă de tine.
Da, domnule.
I'm my own grandpa
Iisuse! Conner!
Uite, îţi dau banii înapoi.
Nu vreau banii. Vreau să ascult melodia asta!
Lasă-l, Jerry, să asculte melodia aia idioată!
Apropo, îmi dau demisia.
120007IAN 1975
SCOATERE DIN UZ
Deci, asta e tot.
Sunt acasă.
COMANDĂ EŞUATĂ EROARE
ECRAN CRONOMETRU
ORDIN DE CUMPĂRARE
Caută ordinul de cumpărare. Robertson
Astăzi a venit, în sfârşit, ordinul.
Bănuiesc că era inevitabil.
Când vei asculta asta, vor fi trecut şapte ani.
Prima misiune e la fel de importantă ca ultima.
Fiecare ne apropie mai mult de destinaţia finală.
Vei afla că timpul
are o semnificaţie diferită pentru cei ca noi.
Timpul îi ajunge din urmă
chiar şi pe cei din domeniul nostru.
Am putea spune că suntem înzestraţi.
Doamne, ce arogant au sunat aceste cuvinte!
Bine. Reformulez.
Am putea spune
că ne-am născut să facem asta.
Puţini mai folosesc asemenea maşini de scris.
- Îmi dai voie? - Da.
Doar că...
Devin nostalgic când mă gândesc la trecut.
Îmi place.
Şi eu.
Se vede.
Eşti scriitor?
Am fost, cred.
Te bate gândul să te reapuci de scris?
Da, mi-a trecut prin cap.
- Super! - Da.
Ce scrii?
Confesiuni.
Ca poveştile pentru femei?
Timpul, lubirea şi Mama Necăsătorită.
Despre pasiuni, suferinţe, gelozie.
Exact acest gen de poveşti.
- Serios? - Da.
Nu pari genul de bărbat interesat de aşa ceva.
Un roman de Jane
Dar de ce par interesat?
E o întrebare crucială.
Văd că te interesează această superbă maşină de scris din anii '40.
Aşa e.
A fost instrumentul de lucru al lui Hemingway, Kerouac şi Fleming.
Ţinând cont că te ştiu de 30 de secunde,
aş zice că îţi place aventura.
Un roman scris în anonimat
Suspansul.
Poate şi o doză de romantism.
Şi, în mod categoric, eşti pasionat de crime.
- E ridicol, nu? - Absolut deloc.
Nu e nicicând prea târziu să fii cine ai fi putut fi.
MARTIE - 1975- NEW YORK
Caută ordinul de cumpărare. Robertson
Nu e vorba doar de rănile fizice.
Ai fost în mai multe misiuni
decât toţi agenţii de care m-am ocupat eu.
Riscurile sunt reale.
SUSPECTUL IESE DIN MAGAZINUL DE ELECTRONICE
SE ÎNDREAPTĂ SPRE SPĂLĂTORIE
PROGRAMUL SUSPECTULUI
Fragmentele de materie lăsate după fiecare salt
nu sunt de nereparat.
SPĂLĂTORIA WASH-N-DRY
În schimb, instalarea psihozei şi a demenţei
poate avea efecte grave.
Mă simt bine.
SUPERMARKET - SPĂLĂTORIE MAGAZIN ELECTRONICE - LOC EXPLOZIE
Călătoriile temporale te pot dezorienta.
SPĂLĂTORIA WASH-N-DRY
Nu e bine să depăşeşti limita admisă.
Poate deveni problematic.
Şarpele care îşi mănâncă coada
fără încetare.
Eu ştiu de unde vin.
Dar voi, strigoilor, de unde veniţi?
CONFESIUNI ADEVĂRATE CÂND MĂ ATINGE...
Dumnezeule!
Arăţi bine.
Mi-a fost dor de tine.
Tu eşti Detonatorul?
Nu ne-a plăcut niciodată numele ăsta, ai uitat?
Eşti un ucigaş.
Nu. Am salvat mai multe vieţi decât aş fi putut
lucrând pentru Birou.
Omori oameni nevinovaţi.
Sunt nevinovaţi!
Nu ai dreptate.
Am fragmente de ziar din viitor.
Sunt evenimente care nu s-au petrecut
pentru că le-am prevenit eu.
Am prevenit tragedii şi am salvat vieţi.
Vezi?
- Ai salvat vieţi? - Da. Uite!
Uite! Accidentul chimic din Chicago, 1974.
Şoferul nu a ajuns la muncă dimineaţa.
Aşa au fost salvate 324 de vieţi.
Uite! Ce urmează?
Să vedem... 3 aprilie 1991, Hamburg, Germania.
Am salvat 1.861 de vieţi.
Jaful de la fabrica de armament Hardshaw, din 1968.
Teroriştii nu au mai venit la fabrică, fiindcă o aruncasem eu în aer!
Am salvat 3.027 de vieţi.
Ţii şi socoteala civililor pe care i-ai omorât?
Vor mai muri 10.000 de oameni la următorul atac.
Eşti dezamăgit de mine, nu?
Îmi amintesc.
Dar când se potoleşte furtuna,
vei vedea că am procedat corect.
Nu voi deveni niciodată ca tine.
Am o curiozitate.
Ai anunţat
că maşina timpului nu a putut fi dezactivată?
Vezi?
Unii spun că e soarta.
Însă noi doi
ştim foarte bine
că anumite lucruri sunt predestinate.
Eu te-am creat pe tine. Tu m-ai creat pe mine.
E un paradox, nu?
Dar nu poate fi "paraşutat".
Nu?
M-am distrat copios luându-ţi-o înainte.
Dar acum eşti liber, m-ai găsit
şi putem fi împreună.
Nu voi deveni niciodată ca tine.
Nu spune asta.
Suntem nişte simple păpuşi.
Suntem ca Robertson.
El a plănuit totul!
Ne-a jucat pe degete.
El a aşezat piesele de domino.
Noi doar le privim căzând.
Nu voi deveni ca tine
şi nu te voi lăsa să-i omori!
Aşteaptă!
Ai de gând să duci o viaţă banală
cu nenorocita aia de Alice de la magazinul de antichităţi?
Are o pisică idioată
şi un semn din naştere scârbos pe şoldul stâng.
Nu ştie deloc să gătească.
Ai încredere în mine.
Nu ne va înţelege secretele.
Crede-mă, nu e potrivită pentru noi.
Habar nu ai ce mi se potriveşte.
Bine. Nu ne avem decât unul pe celălalt.
Aşa a fost dintotdeauna.
Dacă mă împuşti,
vei deveni ca mine.
Înţelegi?
Aşa se va întâmpla.
Dacă vrei să rupi lanţul,
nu trebuie să mă omori,
ci încearcă să mă iubeşti, din nou.
Dacă l-aş aduce în faţa ta
pe cel care ţi-a distrus viaţa...
Nu te mai gândi la asta.
Putem avea un viitor împreună.
L-ai omorî
ca să salvezi mii de vieţi?
Vrei să ştii ce facem mâine?
Nu.
Iată-te!
E începutul noii tale vieţi.
Poate fi copleşitor
să cunoşti viitorul pe care îl vei crea
şi scopul vieţii tale.
Ştii cine este.
Şi înţelegi cine eşti tu.
Şi poate acum eşti pregătit să înţelegi cine sunt eu.
Şi eu o iubesc.
CÂND VA LOVI DIN NOU?
Va trebui să iei decizii dificile.
Vei influenţa trecutul.
Ne putem schimba viitorul?
Nu ştiu.
Singurul lucru pe care îl ştiu sigur
e că tu eşti cel mai bun lucru din viaţa mea.
Mi-e cumplit de dor de tine.
RETAIL SUBTITLE Driv3r
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania