PREMONIŢIA
Urăsc surprizele!
Da? Nu te-a deranjat când te-am surprins cu avansarea mea.
Aia n-a fost o surpriză. A fost un lucru meritat de genialul meu soţ.
Un răspuns bun al soţiei mele geniale.
Credeam că mă placi doar pentru corp.
Te plac pentru corp.
Ce facem?
Surpriză!
- Nu înţeleg. Ce e? - O casă.
Da, asta văd şi eu.
- Un cămin, un sanctuar, o reşedinţă. - Da?
Sau, dacă vrei, poţi să-i spui "a noastră".
A noastră?
De unde luăm bani? Cum putem să facem aşa ceva?
Nu ştiu.
Poate cu o cheie.
Doamne! Glumeşti?
E clasică. E din anii '20, cu schelet din lemn.
Trei dormitoare, o baie şi o baie de serviciu.
Foştii proprietari ne-au lăsat un leagăn nou în spate.
Cred că sunt cam mare pentru leagăne.
Trebuie să umplem camerele alea goale cât de curând, nu?
Mulţumesc.
- Te iubesc! - Şi eu! Hai acasă!
Mămico?
Când vine tata acasă?
- Ce ai spus? - Când vine tata acasă?
Azi. A fost plecat doar o noapte.
De ce nu ne-a luat şi pe noi?
Pentru că a muncit şi noi nu puteam merge cu el.
Dar n-ar fi bine să spui: "Bună dimineaţa, mamă!"
"Mă bucur să te văd."
- Mamă, trebuie să te îmbraci. - Avem destul timp.
- O să întârziem la şcoală. - Nu întârziem.
Să plecăm, altfel întârziem la şcoală!
Bridgette, ai învăţat cum se scriu cuvintele din temă?
Da, mamă.
Să nu vă uitaţi pachetele. Le-aţi luat?
Sărutaţi-mă!
- Hai, Megan! - Vin.
Ăsta nu e murdar.
Bună! Ce faci? Nu pot să cred că e joi deja!
Mie-mi spui! Nu ştiu unde a zburat săptămâna asta.
Aş vrea să fii aici.
Mi-e tare greu să-mi aleg rochia pentru diseară.
Voi ce faceţi? Aveţi planuri pentru weekend?
În afară de fuga la Acapulco? Nu.
Sigur...
Trebuie să închid. Trebuie să hotărăsc ce fac cu viaţa mea.
Da? Cum îl cheamă?
Cum îl cheamă? Are un nume urât. Harry.
Dar nu se ştie niciodată, ar putea fi alesul.
Pa!
Aveţi un mesaj nou. Primul mesaj.
Linda, trebuie să-ţi spun ceva.
Am vorbit serios în faţa fetelor, seara trecută.
Vreau să ştii asta
şi să nu uiţi.
Fir-ar să fie! Sună cineva. Stai puţin.
Tu eşti?
Sfârşitul mesajului.
Dacă îmi laşi un mesaj, te sun cât pot de repede.
Eu sunt. Am primit mesajul tău.
Nu ştiu când l-ai lăsat, dar sună-mă când îl primeşti pe al meu.
Pa!
- D-na Hanson? - Da.
Linda Hanson?
Sunt şeriful Reilly.
- Da? - Îmi pare rău să vă dau vestea...
Soţul dvs, Jim, a avut un accident de maşină.
A murit pe loc.
- Când? - Ieri.
E imposibil.
Tocmai i-am auzit vocea pe robotul telefonic, aşa că...
Îmi pare rău, d-nă. Nu v-am putut contacta mai devreme.
Celălalt şofer conducea un camion. O semiremorcă.
S-a sucit la 90 de grade. Era pe autostradă, la mila 220.
Şi şoferul camionului a murit.
Îmi pare rău pentru soţul dvs.
Vă pot ajuta cu ceva?
D-nă Hanson?
Vă pot ajuta cu ceva?
Pot suna pe cineva?
O să vă las cartea mea de vizită.
Dacă aveţi întrebări, sunaţi-mă!
Ce e, mămico?
Mămico?
Ce s-a întâmplat?
E vorba de tăticul.
- Da? - Da.
- A avut un accident grav. - Ce fel de accident?
- Când vine acasă? - E teafăr?
Nu, iubito. Veniţi încoace!
Sunt impresionată!
- L-aţi făcut singure până aici? - Da.
Incredibil!
Sunt Annie.
Lăsaţi un mesaj după semnal şi promit să vă sun.
Annie, eu sunt.
Poţi să mă suni când primeşti mesajul? Mulţumesc.
Fetelor, vă descurcaţi de minune!
- Tăticul e mai bun la puzzle-uri. - Voia să ne ajute.
Bună, scumpo!
- Cred că le-am adormit, în sfârşit. - Să le spun noapte bună.
Nu, tocmai au adormit. Lasă-le!
M-am gândit la tot ce trebuie făcut.
Mâine să ne interesăm de aranjamentele pentru înmormântare.
Şi apoi să vedem cum stai cu asigurarea.
Nu sunt pregătită pentru aşa ceva, mamă.
Nimeni nu e.
Dar ai fi surprinsă să vezi cât de puternică o să fii.
Când l-am pierdut pe tatăl tău...
- Mă tot gândesc la platoul nostru. - Care platou?
Acela mare, de pe ultimul raft, pe care-l avem de la părinţii lui.
Nu ajung la el. Jim mi-l dădea.
Nimeni nu îţi cere să faci totul din primele zile.
Sunt obosită. Mă duc să mă întind.
O să scot nişte cearşafuri din dulap.
Vin imediat, dacă ai nevoie de mine.
Mamă?
Jim?
Ce e?
Nu ştiu. Am avut un...
Am avut cel mai ciudat...
Ce e?
Cred că nu-i nimic.
Mamă, am întârziat. Dacă se întâmplă de trei ori, sunt pedepsită.
Şi ăsta e un mod frumos de a începe ziua?
Cum rămâne cu "Bună dimineaţa, mămico. Mă bucur să te văd."?
Trebuie să plec. Şedinţa de luni dimineaţă.
Am îmbrăţişări pentru toată lumea. Trebuie să plec.
Am un nou manager adjunct de pregătit.
Le-am făcut pachetele. Sunt gata.
Nu te deranjează să le duci tu la şcoală?
- Distracţie plăcută! - Pa, tăticule!
Bridge, ai învăţat cum se scriu cuvintele din temă?
- Da. - Nu vă uitaţi mâncarea!
- Hai, Megan! Jos din maşină! - Vin!
Nu aveţi mesaje.
Rahat!
- Ce oprire! - Da, am...
Eram...
Eram cu mintea în altă parte.
- Luaţi-o mai uşor! - Bine.
Nu vrem să fie rănit careva.
Încerc să mă hotărăsc dacă să-l sun.
Simt că vreau să-l sun, dar parcă aş încălca regulile.
Cred că e mai bine să aştept... Ce?
- Am vorbit ieri? - Da, vorbim în fiecare zi.
Nu, ţi-am lăsat un mesaj?
Nu cred. De ce?
Stai puţin! Eu sunt în criză acum!
- Sigur te simţi bine? - Da.
Totul e în regulă între tine şi Jim?
Da, totul e neschimbat.
Ce aţi făcut azi?
A fost bine. Cam plictisitor.
Da, cam plictisitor.
Plictisitor?
Jim?
Jim!
Ce...
Litiu?
Uite-o! Bună, iubito!
- Te-ai odihnit? - Ce se întâmplă?
Cum te simţi? Hai sus, să te îmbraci.
Vrei să mergem sus, să te îmbraci?
- Unde sunt fetele? - Fetele sunt bine.
- Nu-ţi face griji pentru ele. - Nu e normal.
Totul e în regulă. Vrei să mai dormi?
Nu vreau să dorm şi nu vreau nici să mă trezesc.
- Totul va fi bine. - Nu, mamă, nu e bine!
- Ceva e aiurea de tot! - Bine...
Nu e mort.
Bună, scumpo!
Îmi pare rău că nu eram trează când v-aţi sculat.
Bunica a spus să te lăsăm să dormi.
Nu, puteţi să mă treziţi oricând.
- Ce face sora ta? - Se dă în leagăn.
- Cred că e tristă. - Toţi suntem un picuţ trişti.
Bună!
Doamne! Scumpo...
Ce ai păţit la faţă?
Vorbeşte! Cum te-ai tăiat? Cine ţi-a făcut asta?
- Ce să-mi facă? - Tăieturile de pe faţă!
- Nu sunt tăieturi. - Cum adică?
E perfectă. Ca o prinţesă frumoasă.
Doamne! Vino încoace! Ţine-mă în braţe.
O să fie bine. Vino încoace!
Totul o să fie bine.
- Mămico? - Da?
Cum a fost când a murit tata?
- Nu ştiu, nu eram acolo. - Atunci de unde ştim că a murit?
Te simţi bine?
- Dacă e o greşeală? - Cum adică?
Oamenii nu mor într-o zi şi sunt teferi a doua zi. Atât...
- Nu e o greşeală. Jim e... - Te-ai uitat în sicriu, mamă?
Nu, dar asta nu...
Ceva e putred rău în situaţia asta.
Trebuie să mergem în biserică. Haide!
- Nu. Du copiii înăuntru. - Vino cu noi...
- Du copiii înăuntru! - Du-te cu copiii! Linda?
Uite-o!
D-nă Hanson, vreau să ştiţi că totul decurge conform programului.
- Vreau să deschideţi sicriul. - Nu cred că e o idee prea bună.
Deschideţi sicriul, fir-ar să fie!
Deschideţi-l!
D-nă Hanson! Vă implor, lăsaţi-l aşa!
- Nu-mi faceţi asta! - D-nă Hanson, vă avertizez.
- A fost o problemă cu cadavrul. - Ce problemă?
- N-au vrut să vă spună cum a murit. - Cum a murit?
A fost o tăietură adâncă. O retezare.
Ce fel de retezare?
Nu!
Dă-mi drumul!
Jim a plecat din lumea asta fiind un om iubit.
Prietenii săi au vorbit despre bunătatea lui,
despre râsul şi amabilitatea sa,
despre atenţia şi generozitatea faţă de cei din jur.
Dar în primul rând a fost devotat familiei.
"Fetelor lui", cum le spunea el. Minunatei sale soţii, Linda.
Fiicelor sale dragi...
- Mamă? - Ce?
Cine e?
- Cine? - Femeia aceea.
Nu ştiu.
- Linda! - E în regulă.
Tatăl nostru care eşti în ceruri, sfinţească-se numele Tău.
Vină împărăţia Ta, facă-se voia Ta,
precum în ceruri, aşa şi pe pământ.
Stai! Te rog, aşteaptă!
- Îmi pare rău. - Stai!
De unde îl cunoşti pe soţul meu?
M-am gândit că după ce am discutat...
- Am discutat? - Da, ieri când...
- Ieri... - Nu-ţi aminteşti?
Nu! Nu te-am văzut în viaţa mea!
- Eu plec. - Te rog, vorbeşte-mi!
- Condoleanţe, ţie şi fetelor! - Cine eşti? Te rog! Nu...
"Linda Hanson, carbonat de litiu. Ia două pastile."
"Nu se împrospătează rezerva."
"Nu se ia cu alcool. Somnolenţă..."
"Doctor Norman Roth."
Doctor Norman Roth...
Mămico?
Duceţi-vă jos, la bunica şi la mătuşa Annie.
- Nu! - O să vă distraţi.
Ce cauţi?
Mămica trebuie să discute cu cineva.
De ce nu vorbeşti cu noi?
Mi-ar plăcea să fac asta, dar sunt discuţii între adulţi.
Mămica are nevoie de ajutor. Vă rog, duceţi-vă jos!
Mulţumesc că sunteţi atât de cuminţi!
Medici...
Doctor Roth.
Aţi sunat la doctorul Norman Roth. La ora aceasta, cabinetul e închis.
Programul nostru e de luni până vineri, între orele 9:00 şi 17:30.
Dacă e o urgenţă, închideţi şi sunaţi la 112.
Vreţi ceai sau cafea?
Să vă aduc ceva?
Poate că ar trebui să culcăm fetele.
- Au fost două zile lungi. - Aşa e.
Fetelor, hai cu mătuşica Annie! Mergem sus şi vă punem pijamalele.
Apoi vă citesc o poveste. Bine?
Să te speli pe dinţi!
Intraţi!
Bună seara, d-nă King! Bună, Annie!
- Bună, Linda! - Bună...
- Sunt doctorul Roth, îţi aminteşti? - Nu...
Annie.
- Fetelor, hai sus! - Mamă, ce se întâmplă?
Spuneţi-i noapte bună mamei şi hai să ne punem pijamalele.
Nu te enerva, te rog! Nu te supăra pe noi.
Stai puţin! Annie, ce faci?
Linda, familia îşi face griji pentru tine.
Îşi fac probleme pentru tine, pentru situaţia ta, pentru fete...
- Mamă, ce faci? - Ce altceva puteam face?
Ce?!
Spune-ne ce a păţit Bridgette la faţă.
- Nu ştiu ce a păţit! - Nu înţelegi? Tocmai asta e!
Nu i-aş face niciodată nimic copilului meu!
Lasă-mă în pace!
Fir-ar să fie! N-am făcut eu asta!
Lăsaţi-mă! Nu-mi puteţi face asta. Ce faceţi?
Nu, e în regulă. Uite ce faceţi! Terminaţi!
E în regulă. Mamei îi pare rău! Îmi pare foarte rău!
Lăsaţi-mă! Mamă!
Îmi pare rău.
Domnule!
E clar că n-a mai fost internată până acum.
Soţul ei a avut un accident mortal miercuri.
- Eu am anunţat-o joi. - Stai puţin!
Miercuri? Ciudat!
A venit la mine marţi, susţinând că e mort sau că o să moară.
A spus că o să moară înainte ca el să aibă accidentul?
Sigur a fost un accident?
Bună, Linda!
Vă rog, nu faceţi asta! Vreau să mă duc la fetele mele.
Nu faceţi asta! Lăsaţi-mă să mă duc la fetele mele.
- O să discutăm despre asta mâine. - Nu-mi faceţi asta, vă rog!
Totul o să fie bine.
Jim.
Ce?
- Te simţi bine? - Linda, te uzi!
Lasă-mă un minut!
Îţi aud inima cum bate şi e atât de bine!
Stai puţin! O să fie bine.
- Promiţi? - Promit!
- Ce e? Ce se întâmplă? - Nu ştiu cum să explic.
- Trebuie să plec la muncă. - Mai lasă-mă un minut!
Trebuie să plec. Întârzii la serviciu.
Fetelor?
- Bună dimineaţa, mămico! - Bună!
Bună dimineaţa, mămico!
Ce frumoasă eşti! Ştiai? Chiar eşti frumoasă.
Amândouă sunteţi frumoase.
Ascultaţi-mă bine! Vreau să fiţi foarte atente azi.
Nu vă jucaţi în pauză. Nu alergaţi, bine? Promiteţi-mi!
- D-nă, ţineţi lumea pe loc. - Să fiţi cuminţi. Promiteţi?
Încă puţin!
- Promite-mi! - Promit.
Trebuie să-mi promiţi şi tu. Bravo!
Să fiţi cuminţi.
Mai repede, d-nă! Vă rog!
Mai e programată d-na Lynne la 3:00, apoi sunteţi liber până la 5:00.
Lasă liber spaţiul ăla. Cine e?
D-na Stevenson.
- Pot să vă ajut cu ceva? - Sunt Linda Hanson.
Bună, Linda! Sunt doctorul Roth.
- Mă cunoaşteţi? - Ar trebui?
M-am trezit şi el era mort. M-am trezit iar şi trăia.
Se întâmplă lucruri ciudate, pe care nu le pot explica.
Lucruri pe care eu le-am făcut. Oameni care vorbesc cu mine...
Oameni care mă cunosc, dar pe care nu i-am mai întâlnit.
- Oameni ca mine. - Da.
- Pare un pic complicat. - Mie-mi spuneţi!
Şi sticluţa de litiu?
Nu ştiu, am rătăcit-o.
Nu pot să explic, dar m-am gândit că cineva încearcă...
Să te drogheze? De ce şi cine?
- Nu ştiu. Spuneţi-mi dvs. - Nu eu am scris reţeta.
Dar numele dvs era pe recipient. De ce credeţi că am venit aici?
Pentru ajutor. E clar că sunt nişte discordanţe.
Da, mă trezesc în fiecare dimineaţă ca să aflu că soţul meu a murit iar.
Cred că nu e doar o discordanţă.
Cum te simţi când e mort?
- Poftim? - Ce sentimente trăieşti?
Durere? Revoltă? Uşurare?
Ce vreţi să spuneţi?
E ceva obişnuit ca oamenii să viseze alte persoane moarte.
Nu e un vis! Mă trezesc şi el e mort!
Mai puţin azi.
Au existat cazuri de boli mintale în familia ta?
- Nu. - Dar tu ai suferit de psihoze?
Pierderi de memorie? Tulburări de judecată?
Nu vreau să moară! A fost un accident de maşină.
Nu e o crimă să-ţi închipui lucruri.
Nu sunt închipuiri! E mort.
E cam ciudat că ţi s-a prescris litiu.
De ce?
Pentru că e cel mai bun lucru pe care l-ai putea lua acum.
O să te ajute să rezişti.
Crezi că poţi veni şi mâine?
- Uite cine a venit! - Bună, Bob! Jim e aici?
Da. De ce nu vii mai des pe la noi?
- Iubito? - Trebuie să stăm de vorbă.
Ce e?
Ce se întâmplă?
Ştiu că m-am purtat ciudat, dar se întâmplă ceva rău de tot.
- Ce e? Fetele? - Nu, ele n-au nimic. Deocamdată.
Putem să mergem undeva? Doar noi! Hai să luăm fetele.
- Nu pot, am de lucru. - Te rog! Am nevoie de tine.
Linda, am o şedinţă.
Scuză-mă! Jim, te aşteptăm.
Îmi cer scuze... Cine eşti?
Claire Francis. Tu trebuie să fii soţia lui Jim.
Da, Linda.
Ţi-a văzut fotografiile. Îmi pare bine.
Claire e noul manager adjunct.
Soţul tău m-a ajutat mult în ultimele săptămâni.
- Începem! - Scuzaţi-mă!
Putem discuta mai târziu.
Iisuse! Fetelor, repede! Rufele sunt afară!
- Adunaţi-le! - Repede!
Începeţi să le strângeţi! Ne vedem afară.
Bridgette, nu!
Aici sunt.
Megan, adu-mi nişte prosoape!
Gata...
E în regulă.
Încă mai sângerează.
- Să ne ajute cineva! - Ne trebuie o targă imediat!
Sunt doctorul Norman. Ce s-a întâmplat?
S-a lovit de o uşă de sticlă.
- Are alergii? - La codeină.
Duceţi-o în salonul 14. D-nă, trebuie să aşteptaţi afară.
- Pot să vin cu ea? - Nu, d-nă. Ne ocupăm noi de tot.
O să fie bine, iubito!
- E în regulă? - Da, tocmai au luat-o.
Te simţi bine?
Alerga. Trebuia să strâng rufele, iar ea...
A intrat în uşa de sticlă.
E în regulă.
- Ce faci, mămico? - O să uităm de oglinzi o vreme.
Până te simţi mai bine.
Bridgette o să aibă cicatrice urâte toată viaţa?
Nu vreau să discutăm despre cicatrice!
Pentru că eu ştiu că nu vor exista.
Nu-mi pasă ce-ţi spun alţii. Ai înţeles?
- Pentru că eşti frumoasă. - Ca o prinţesă?
Da, ca o prinţesă. Prinţesele mele...
- Credeam că o să pui autocolante. - Am pus.
Nu ştiu... Poate mi s-a părut doar.
- Iisuse, Linda! - Ce? Dai vina pe mine acum?
Am rugat-o pe mama ta să stea aici cât sunt plecat.
- De ce? - Să te ajute să ai grijă de copii.
N-am nevoie de ajutor.
Poţi să iei o pauză, să te ocupi şi de tine.
Ce să fac? Să nu mă mai port ca o nebună?
Ce vrei să spui?
Nu mă desparţi de copii! Sunt o mamă bună.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7.
Duminică, luni, marţi, miercuri,
joi, vineri, sâmbătă.
Joi am aflat că Jim a murit.
Luni, Jim trăieşte.
Înmormântare a fost... Când a fost?
Sâmbătă. Înmormântarea.
Ce mai e?
Litiu, sâmbătă.
Marţi...
Mai puţin azi.
M-am întâlnit cu doctorul Roth marţi.
Şi sâmbătă seară sunt internată...
De doctorul Roth.
Bridgette se taie...
Bridgette!
- Mămico? - Marţi.
Vineri şi duminică sunt libere. Şi miercuri...
Aveţi un mesaj nou.
- Când? - Ieri.
Doamne!
Jim moare.
Miercuri.
Ce faci?
Jim, nu te duce în călătoria asta.
Trebuie. Am aşteptat un an interviul ăsta.
Şi ne-ar putea face bine. Să stăm un pic separaţi...
S-ar putea să fie o despărţire mai mare decât ai vrea.
Dacă ţi se întâmplă ceva?
Poate să mi se întâmple ceva şi pe drum de la serviciu.
Jim, te implor! Vrei să te implor? O fac şi pe asta.
Te rog, nu pleca! Ai copii, ai familie.
De ce spui asta? Crezi că am uitat? N-am uitat.
Ştiu asta. N-am spus că ai uitat.
- Termină, Linda! - Ascultă-mă!
Fă-mi un serviciu.
Dacă mâine e miercuri, trezeşte-mă înainte să pleci.
Dacă mâine e miercuri?
Ştiu că sună aiurea, dar trezeşte-mă, te rog!
- Iisuse... - Promite-mi!
- Promit. - Bine.
Patul de oaspeţi e groaznic.
Mamă...
- Da, ai rămas peste noapte. - Ai uitat că sunt aici?
Nu, acum îmi amintesc.
Deci e vineri dimineaţă.
Bine... Mai sunt două zile.
Duminică şi vineri. Dar de unde ştim asta? Rahat!
- Te simţi bine? - Claire Francis.
Cine e Claire?
- Am vorbit? - Da, ieri. Nu-ţi aminteşti?
- Mamă, trebuie să plec. - Ce? Trebuie să stai cu fetele.
- Ieri ai suferit un şoc cumplit. - Mie-mi spui!
Vrei să discutăm despre ceva anume?
Ceva legat de soţul meu?
Cine ţi-a spus?
Cred că tu, acum.
- Voia să mă înşele. - Ce?!
Stai puţin! De unde ştii? Cum ai aflat?
Am vorbit cu ea. Mi-a spus tot.
- Când? - Azi.
Îmi pare rău. Eşti în stare de şoc?
Nu, am trecut de şoc acum vreo două zile.
Toată situaţia e urâtă.
Accidentul, cealaltă femeie... E oribil.
Nu ştiu dacă e atât de grav. Poate că trebuia să se întâmple.
Cum adică?
Deşi încă n-a făcut nimic. Cât am fi suferit noi, fetele...
Poate că era suficient că voia să o facă.
Tu asculţi ce spui?
Eram colegi de apartament, Annie.
Eram colegi, aveam două fete, iar colegul meu de apartament mă minţea.
Asigurare de viaţă
În ceea ce priveşte ipoteca şi educaţia fetelor,
sunt ca şi plătite.
Cu renta pe care ţi-a lăsat-o Jim, n-o să ai probleme financiare.
Linda, trebuie să-ţi spun... Alegerea momentului...
Ce alegere a momentului?
Jim a trecut pe la mine miercuri dimineaţă, chiar înainte să plece.
- Miercuri? - Da.
Părea agitat, parcă nu era sigur de nimic,
tot vorbea despre tine şi despre fete.
A spus că orice s-ar întâmpla, vrea să se asigure că o duceţi bine.
Apoi şi-a triplat asigurarea.
Nu e o problemă. Rapoartele poliţiei arată că a fost un accident.
O să duc asta la sediul central. O să-ţi trimit cecul în curând.
Frumoasă panoramă, nu?
Da, foarte frumoasă.
Aveţi familie?
Două fiice, dar...
Nu e mare lucru. Se întâmplă multora.
Trec pe aici, ca dvs. Văd casele de lângă lacul ăsta frumos.
Deodată îşi spun: "E un loc perfect ca s-o iei de la început."
M-am mutat aici după divorţ.
- Serios? - Da, e grozav.
E o viaţă nouă.
Catifeaua asta roz e foarte drăguţă. O vreau pentru salon.
D-ră Dwight, o să vă sun mai târziu. Mulţumesc.
- Bună ziua! Sunt Dorothy Quinn. - Ştiu.
Gata?
- Bună, iubito! - Bună, mamă!
- Una pentru tine. - Super!
- Mulţumesc. - Şi una pentru tine.
- Mulţumesc, mămico. - Cu plăcere.
Ştiţi cât vă iubesc, nu?
Linda...
- Nu vreau să te supăr. - Ce e, mamă?
Ştiu că e dificil,
dar cred că trebuie să mergem la biroul de pompe funebre.
- Vin cu tine. - S-a rezolvat.
- Poftim? - Am făcut eu toate aranjamentele.
Când ai vrea să...
Înmormântarea e mâine, totul e programat.
Sâmbătă? Aşa de repede?
Da, aşa de repede.
Te simţi bine?
Mamă, dacă-l las pe Jim să moară, e ca şi cum l-aş ucide?
Jim e mort.
Noapte bună.
Fetelor, mai încet, vă rog!
- E duminică. - Toată ziua.
Ieşi cu fetele.
Ar trebui să mai staţi împreună, să vă distraţi.
Bună idee!
Fetelor, vreţi ca tăticul să vă facă nişte clătite la micul dejun?
Da!
Bună ziua, părinte.
Linda, nu te-am mai văzut demult.
Mi-e frică.
1632, colonia comercială olandeză de lângă Carolina.
O moaşă isterică susţinea că a văzut un uragan care încă nu venise.
Şi ce s-a întâmplat?
Au spânzurat-o, spunând că e vrăjitoare.
După două zile, întreg oraşul a fost distrus de un uragan puternic.
Îngrozitor!
Să mergem mai departe, până în secolul X X.
Boston, 1918.
În punctul maxim al epidemiei de gripă,
un tată le spune prietenilor săi că a fost în viitor
şi a văzut mormintele celor doi copii ai săi.
Înnebuneşte şi-i împuşcă pe amândoi, ca să-i cruţe de boală.
Doamne!
Autopsia a arătat că micuţii nu fuseseră infectaţi.
S-a împuşcat şi el, după o săptămână.
Cine sunt oamenii ăştia? De ce s-a întâmplat aşa ceva?
Istoria e plină de fenomene inexplicabile.
Nimeni nu ştie de ce.
Unii cred că sufereau de ceea ce oamenii din vechime numeau
"blasphemare absens fides".
- Pericolele lipsei de credinţă. - Lipsei de credinţă?
Noţiunea conform căreia natura detestă golurile.
Chiar şi cele spirituale.
Oamenii care şi-au pierdut credinţa sunt ca nişte vase goale.
Pot fi controlaţi mai uşor de forţe mai puternice decât ei.
- E ca un blestem. - Sau un miracol.
Eu nu cred în miracole.
Fiecare zi în care suntem în viaţă poate fi un miracol, Linda.
Nu pare aşa. Nu şi pentru mine.
Părinte, o să se întâmple ceva rău.
Am nevoie de ajutor, de îndrumare. Am nevoie de credinţă!
Trebuie să crezi în ceva de dincolo de tine,
în ceva ce nu poate fi atins sau mirosit,
cum ar fi speranţa sau iubirea.
Cred că am renunţat la toate astea.
Poate ar trebui să încerci să le recuperezi.
Dar dacă e prea târziu...
Nu e niciodată prea târziu
ca să-ţi dai seama ce e important în viaţa ta, să lupţi pentru asta.
Nu ştiu pentru ce să lupt.
Era pe autostradă, la mila 220.
D-nă Hanson?
Doamnă?
Cine sunt oamenii ăştia? De ce s-a întâmplat?
Istoria e plină de fenomene inexplicabile.
Bridgette, nu!
- Nu ştie nimeni de ce. - Deschideţi-l!
E clar că sunt nişte discordanţe.
Pericolele lipsei de credinţă.
Claire Francis. Soţul tău m-a ajutat mult în ultimele săptămâni.
Cum te simţi când e mort?
Nu vrem să fie rănit nimeni, nu?
- Dacă-l las pe Jim să moară... - Nu e niciodată prea târziu.
E ca şi cum l-aş ucide.
- Discordanţe. - E ca şi cum l-aş ucide?
- V-aţi distrat? - Da, a fost excelent.
Bine.
Dă-mi voie să te ajut!
Miroase bine.
Ce cuminţi sunteţi!
Noapte bună!
Îmbrăţişaţi-l strâns de tot pe tata!
Ce-i asta?
Mama a spus să te îmbrăţişăm mai mult.
Mai mult? Şi nişte săruturi în plus se poate?
La culcare! Spălaţi-vă pe dinţi!
Fetelor! Spuneţi-i tăticului cât de mult îl iubiţi!
- Te iubesc! - Şi eu!
Mulţumesc, doamnelor.
Nu le spui?
- Ce? - Că le iubeşti.
- Le iubeşti, nu? - Sigur că da.
Atunci spune-le!
Fetelor, ştiţi cât vă iubesc, nu?
Vă iubesc mai mult decât orice pe lume.
Şi pe mama?
Mai mult decât orice?
O iubesc pe mama voastră. Foarte mult.
Linda!
Ce faci aici?
Hai în casă!
Cum am ajuns aici, Jim?
Mi-e dor de tine, de noi.
"Noi" încă mai existăm. Dar acum e altceva.
- De ce? - Nu ştiu.
- Cum te aşteptai să fim? - Ca înainte!
Linda, uită-te la noi! Suntem căsătoriţi.
Avem o casă, o ipotecă, doi copii!
De ce trebuie să discutăm despre asta acum?
- De ce nu putem intra în casă? - Pentru că nu mai avem timp!
Atenţie!
Îmi pare rău.
Ce?
- Ai privirea aceea... - Care?
De parcă ai vrea să-mi spui ceva.
Am visat că o să mori.
A fost doar un vis.
O să fie bine.
Alo?
- Annie, ce zi e azi? - E miercuri. Ce se întâmplă?
Fetelor? Jim?
Fir-ar...
"Am dus fetele la şcoală. Vin mâine."
Răspunde la telefon!
Bună, sunt Jim Hanson. Nu pot răspunde acum,
dar dacă lăsaţi un mesaj vă sun cât pot de repede.
Mulţumesc că aţi sunat.
Se rezolvă imediat, nu-i nicio problemă.
Mulţumesc, Doug.
- Bună! - Am ajuns la hotel.
Camera e drăguţă. Abia aştept să ajungi aici.
Jim, s-a întâmplat ceva?
Da.
Îmi pare rău, nu pot face asta.
Interviul?
Nu, noi.
Jim...
Răspunde, Jim!
Aţi sunat la familia Hanson. Ştiţi ce aveţi de făcut.
Linda, trebuie să-ţi spun ceva.
Am vorbit serios în faţa fetelor, seara trecută.
Vreau să ştii asta
şi să nu uiţi.
Fir-ar să fie! Sună cineva. Stai puţin.
Tu eşti?
- Linda? - Jim?
Te iubesc!
Trebuie să-ţi spun ceva.
E în regulă, ştiu de Claire.
- Ştii? - Da.
Trebuie să-ţi explic, dar...
Credeam că asta vreau, dar nu e aşa.
Vreau să îndrept lucrurile între noi.
Orice ar fi.
Te văd. Sunt în spatele tău.
Da?
Întorc.
Mulţumesc.
Te văd, iubito.
Nu!
Jim, mă iubeşti? Ai încredere în mine?
- Sigur că da. - Atunci întoarce acum!
- Ce? Nu înţeleg. - Întoarce!
Jim.
Eşti teafăr? Jim!
Iubitule, eşti teafăr?
Mă auzi? Te simţi bine?
Mă auzi?
Îmi cer scuze, mi-a scăpat telefonul.
- Te iubesc! Hai acasă! - Stai puţin.
Nu porneşte.
Nu!
Jim, dă-te jos din maşină!
Iisuse!
Dă-te jos din maşină!
Mămico, au venit!
- Cred că am adormit. - A venit camionul să ia mobila.
Ştiu, am auzit.
Se vindecă bine.
Duceţi-vă jos. Vin şi eu imediat.
Trebuie să crezi în ceva de dincolo de tine,
cum ar fi speranţa sau iubirea.
Nu e niciodată prea târziu
ca să-ţi dai seama ce e important în viaţa ta, să lupţi pentru asta.
Nu ştiu pentru ce să lupt.
Fiecare zi în care suntem în viaţă poate fi un miracol.
ROMANIAN
Brrip by bismarck1969.