Subtitrarea: krystyna21-Subtitrari-noi team www.subtitrari-noi.ro
- Buna, iubitule. - Buna, draga mea.
De ce găteşti? Diseară luăm cina cu Kate, e ziua ei.
- Ce aniversare? - Ţi-am spus aseară.
O invităm în oraş, la cină... este aniversarea ei.
Nu ai spus nimic de genul ăsta.
Când te-am sunat la muncă, îmi aduc aminte, special ţi-am spus.
Iubito, uite! Prepar un nou sos,
şi nu l-aş fii început dacă ştiam că ieşim în oraş.
Uite, despre asta vorbesc.
Aşa s-a întâmplat şi săptămâna trecută la petrecerea aniversară a părinţilor mei.
- Auzi doar ceea ce vrei să auzi. - Nu este adevărat, bine?
Acum, ca şi luna trecută, ai crezut că mi-ai spus...
dar nu ai făcut-o.
Bun, nu vreau să ne certăm pe subiectul ăsta, da?
O să fac un duş rapid pentru că trebuie să plecăm...
deoarece avem rezervare la 7.30...
şi este vorba de cea mai bună prietenă a mea, ceea ce înseamnă enorm pentru mine.
Şi eu ce fac acum? Arunc asta la gunoi?
O pui în frigider, şi o mâncăm mâine seară.
Ascultă, eu trăiesc într-un restaurant, bine?
Este singura mea zi liberă, şi ultimul lucru pe care vreau să-l fac...
este să merg într-un restaurant.
Aşa că eu o să termin asta, şi o să luăm cina aici.
Ştii ce mă îngrozeşte...
nici măcar nu ştiu dacă i-am spus sau nu.
Adică, cred că i-am spus. Sau poate nu i-am spus.
Nu-l lăsa să te aburească în halul ăsta.
O face intenţionat. Nu a vrut să vină în seara asta, pentru că nu mă place.
Nu ştiu. Cred că e mai mult de atât.
Dacă te face să te simţi mai bine, eu mă bucur că nu a venit.
Kate, la mulţi ani pentru cei 33 de ani împliniţi.
Cum naiba s-a întâmplat aşa de repede?
Doamne!
Nu o să crezi cine am impresia că a intrat în restaurant.
Întoarce-te încet şi spune-mi dacă este cine cred eu că este.
Doamne, nu îmi vine să cred. El este.
Şi tu vezi cine stă cu el?
De ce naiba stă Brian Callahan cu beţivul ăla prost?
Crezi că măcar ne-au recunoscut?
- Ai văzut când ai intrat, cine mai e aici? - Nu. Cine?
Uite acolo. Sunt Patti şi Kate.
- Vrei să mergem să le salutăm? - Ascultă, eu nu merg nicăieri.
Sunt sigur că pe mine încă mă urăşte, dar tu probabil al trebui să le saluţi, nu crezi?
- Cine sunt? - Fostele noastre iubite.
Eram... ceva de genul ăsta. Noi patru eram foarte uniţi.
- Ştii tu, toată lumea... - S-a întâmplat demult, eram studenţi.
- Eram nişte copii. - Cam de vârsta ta.
- Ai de gând să mergi să îi saluţi? - Nu, cu siguranţă.
- Dar tu? - Nu.
- Ar trebui să mergi să le saluţi, omule. - Nu.
Nu, nu trebuie să meargă să le salute.
Nu trebuie să mergi să vorbeşti cu una dintre micile tale cuceriri.
- Nu eşti curioasă? - Ba da.
Dar nu într-atât încât să le fac plăcerea să fiu eu cea care salută.
- Ar fi nepoliticos să nu o saluţi. - Ştii ce?
O să merg să spun bună ziua.
- Bună idee. Spune-le şi din partea mea. - Hai, du-te.
- Vine la noi? Cum arăt? - Arăţi grozav.
Nu uita, că te iubea şi că a plâns ca un copil, când l-ai părăsit.
- A fost de comun acord, şi am plâns şi eu. - Tot tu eşti în avantaj.
Incredibil. Este prea ciudat.
Voi două sunteţi încă prietene, sau ne-am întâlnit aici din coincidenţă toţi patru?
Noi ne gândeam la acelaşi lucru.
Te-am văzut pe tine, după care l-am văzut şi pe nenorocitul ăla...
stând la masă cu tine, şi nu ne-a venit să credem că încă vorbeşti cu el.
Drăguţ. Încă ai gura mare.
De fapt, nenorocitul ăla, este avocatul meu.
- Nu cred că prostul ăla a făcut dreptul. - Fordham.
- Şi chiar a trecut examenul de barou? - Din a treia încercare.
- Probabil că era beat în primele două. - Nu a mai băut de doi ani.
Încă este un porc mincinos şi dezgustător.
De ce l-ai angaja să fie avocatul tău?
Adică, eşti... un scriitor faimos acum.
Apropo, am citit "Day After Day"... pe plajă.
- Mi-a plăcut la nebunie. -A fost pe aproape, "Night After Night".
Memorabilă.Oricum, cred că a putea să te descurci mai bine fără el.
E bine că a depăşit furia aia.
Ştii, Kate, v-aţi despărţit acum 12 ani.
M-a înşelat. Astea sunt răni adânci
Este... un... nenorocit.
Mi-a făcut plăcere. Mă bucur că am vorbit cu tine.
Apropo, când începi munca la o altă carte?
Mai eşti... Cu ce te mai ocupi?
Da, da. De fapt, încă lucrez la ea.
Dar e... o să fie grozavă.
Doar că acum, citesc mult... pentru documentare.
Este... este vorba despre deconectare, dar şi reconectare,
înţelegi... a vieţilor noastre.
Este ceva de genul, o suprapunere, dar...
ştii tu, niciodată nu se întâlnesc...
şi ne simţim... dar...
ar trebui să fie gata până la sfârşitul anului.
Pare interesant. Abia aştept să o citesc.
- Ne mai vedem. - Ne mai vedem.
Doamne, ce retardată sunt.
"Cu... cu suprapusul şi cu..."
- Ce? Ce-a fost asta? - Nu am idee.
- Nu te-ai apuca din nou de scris, nu? - Nu.
Dar nu pot... să îi spun lui asta.
Ascultă, glumeşti? Ce e aia un prânz gratis?
Dacă te întâlneşti cu o fată de 25 de ani, îi suporţi comportamentul iraţional!
Da. Încep să cred că nu e sănătoasă. Săptămâna trecută vroia să luăm ecstasy.
- Normal că e instabilă. Are creierul ars. - Fetelor, mişcaţi-vă picioarele.
- Ascultă, tu trebuie să faci altceva acum. - Nu e nevoie să o izbeşti, Murph.
Adică, cartea iese săptămâna viitoare, şi am vorbit cu Bob...
care mi-a spus că... cei de la Viking sunt îngrijoraţi.
- Îngrijoraţi? De ce? - Cum adică de ce? De vânzările cărţii.
Cartea o să se vândă. Pariez pe casa din Hamptons, că o să fie best seller.
- Accept pariul. - Haide, Murph. Nu o lovi aşa tare.
Iisuse, uite... acum m-ai supărat.
Oamenii vor cartea asta. Au nevoie de ea.
Pe lângă asta, după ce le-am dat şase best seller...
cred că am dreptul să mă păsuiască.
Apropo de carte, cum ţi s-a părut ultimul retuş?
Eu...ştii tu, nu am ajuns încă la ea.
- O ai de 3 luni, nenorocitule. - Ştiu, ştiu, dar...
Tu mă plăteşti să-ţi citesc contractele, nu cărţile, corect?
Pe lângă asta, ştii că eu prefer o poveste, nu un suspans. Îmi pare rău.
Da, ai căzut în categoria "Viaţa e prea scurtă ca să gândesc"?
B, te cunosc din facultate, nu?
Adică, te-am văzut îmbrăcat în majoretă...
îmbrăţişând un vas de toaletă, vomitând tot.
Aşa că, o să îmi ia mult timp să te iau în serios.
Iisuse, tu nu o să te opreşti niciodată? Era Halloween.
- În ce era să mă îmbrac? - Nu ştiu.
Mai ales, că mi s-a părut ciudat, să fii majoretă, pentru că nu ai vagin.
Unde este toată mobila?
Adică, în poza din ziar, locul ăsta arăta minunat.
S-au mutat...
şi-au luat şi lucrurile.
Păi, nu ţi-am spus că nu-mi place Cartierul de Vest?
Oricum, cât cer pe casă?
- Patru. - Patru? Doamne.
Sunt nebuni.
În regulă, trebuie să recunosc.
Este o privelişte minunată.
Aşa că, spune-mi,
care este părerea ta sinceră?
Nu ştiu. Cred că este, pur şi simplu, un alt loc frumos.
Ştii, ar putea fii un cămin grozav...
lumini şi privelişte grozave, spaţiul din afară e superb.
Aşa că, nu ştiu, poate îmi scapă ceva, dar...
nu văd de ce nu ai putea fii foarte fericit aici.
Ce spui tu aici? Ce? Ce? Ce?
- Încerci să insinuezi ceva? - Nu...
de fapt, d-ul Sabatini,
- De fapt, d-ul Sabatini... - Ascultă. Nu ştiu ce este.
Am văzut toate apartamentele de pe piaţă, în ultimii doi ani...
şi ştiu că este greu de luat o decizie...
şi nu ştiu ce greşesc, dar încep să cred că...
Poate că, nu ştiu. Cum să mă exprim? Cred că poate...
nu ştiu... ne uităm la grila de preţ greşită?
Grila de preţ greşită. Tu ştii...
Tu ştii cu cine vorbeşti aici?
Aş putea să-ţi vând şi să-ţi cumpăr, de 50 de ori mai mult!
Aşa că nu-mi spune de grila mea de preţ!
Bine, nu e nevoie să ţipaţi la mine, domnule.
Dacă aş fii în locul tău, aş încerca să-mi schimb cariera.
Aş vrea, te rog, să îmi explici...
cum crezi că, jignind clienţi...
este un mod acceptabil de a face afaceri...
când lucrezi pentru mine, şi mă reprezinţi.
- Bun, dar trebuie să înţelegeţi... - Să ce? Să ce?
- Trebuie să înţelegeţi... - Nu, nu, nu, dragă. Tu nu ai înţeles.
Eu nu trebuie să înţeleg nimic. Eu sunt Gilmore. Eu sunt cel mare.
Ceea ce trebuie tu să faci, este să-mi spui mie...
că îţi pare rău...
şi de ce nu ar trebui să te concediez, pentru că eşti incompetentă...
că ai avut o zi proastă, şi că nu o să se mai întâmple niciodată.
Bun, dar d-ul Gilmore, de fiecare dată când îl iau pe d-ul Sabatini...
- Să vadă o locaţie... - Ochi strălucitori?
Stau aici şi aştept un "îmi pare rău".
- Îmi pare rău. - Şi?
- Nu o să se mai întâmple niciodată. - Foarte bine.
- Sunt Chazz. Lăsaţi un mesaj. - Chazz, sunt tot eu.
Sunt îngrijorată. E aproape 3:00. Unde eşti? Sună-mă.
Sună-mă. Sună-mă.
- Da. - Sunt Murph. Am luat ziarele.
Eşti sigur că vrei să auzi asta?
De ce tocmai ei? Citesc ziarul ăla.
Toată lumea citeşte ziarul ăla. De ce nu a apărut în Village Voice?
Păi, nici ăstora nu le-a prea plăcut.
Realizezi, că toţi pe care îi cunoaştem, stau aşa că şi noi...
mâncând, bând cafeaua şi citind cronica?
De ce te interesează dintr-o dată? De când te interesează cronicile?
Pentru că nu am încercat niciodată să scriu un roman adevărat, înţelegi?
Ăsta este diferit. Ăsta este copilul meu.
Este, literatură, înţelegi?
Ăsta ar putea fii următorul mare roman al Americii.
Ăsta m-ar putea propulsa în Mailers şi Roths şi Bellows.
Ce am făcut înainte... serios. E subţire.
Este un roman cu detectivi. Ar trebui să însemne mai mult.
Şi înseamnă mai mult, indiferent de ce spun criticii.
- Tu nici măcar nu l-ai citit. - Ia-o ca pe o dovadă de cât de bun este.
Ştii că am gusturi primitive. Eu adorm la American Beauty.
În regulă? Am pierdut întregul proces de plutire al plasticului.
- Citeşte-o te rog, Bernie. - "Doctorul Se-Simte-Prost."
La naiba. Ăsta este titlul lor spiritual?
Doar atât au putut să spună, minţile lor geniale?
"Cititorilor obişnuiţi să iubească romanele lui Brian Callahan...
să găsească aventuri noi ale detectivului N.Y.P.D., Frank Knight...
care rezolvă alte crime înspăimântătoare, vor fii dezamăgiţi."
Şi dintr-o dată le plac cărţile cu Frank Knight.
"În schimb, îl vor găsii pe Dl. Callahan...
"încercând ceva nou...
literatură adevărată...şi eşuând."
Ei bine, ei nu înţeleg. Pur şi simplu, ei nu înţeleg.
"S-au dus intrigile din fiecare pagină, străzile colorate ale New York-ului...
"şi în locul lor, îl întâlnim pe egoistul şi misoginul Dr. Aaron Luvin.
o versiune ascunsă a vieţii scriitorului"?
Glumeşti? Trebuia să aducă vorba de viaţa mea în...
într-o critică serioasă cum e asta?
Ai spus că nu este vorba despre tine în cartea asta.
Păi, nu este vorba despre mine. Este ficţiune.
Eşti un nenorocit! Doamne!
Măcar ai aflat că ştie să citească, corect?
Trebuie să recunosc, omule. Am crezut că sunt imun la critici.
Dar asta, asta... nu îmi place.
Ascultă, omule, normal că te doare.
Ai pus mult suflet în cartea aia.
Adică, chiar te interesează? Tu ştii ce ai făcut.
- Ce am făcut? - În sfârşit ai avut curajul să...
să scrii cartea pe care o visai de mulţi ani, corect?
Îţi trebuie curaj pentru asta, omule.
Continuă, te rog.
"Doctorul cel bun, e orice, numai asta nu.
"Este trist, mohorât, monoton şi plictisitor.
"Este timpul ca d-ul Callahan să se întoarcă să scrie ficţiune...
şi să renunţe la literatură."
- Ce faci dragă? - Puneam asta deoparte, şi plecam...
Nu, nu, nu. Vreau să-mi spui exact ceea ce vrei să faci.
Vroiam să merg să văd nişte terenuri noi?
- Să am un avantaj? - Pot să-ţi explic ceva, scurt?
Cu alte cuvinte, pot să-ţi insuflu nişte înţelepciune?
- Nu, nu, nu. Ştiu ce trebuie să fac. - Nu, nu, nu, eu...
Eu vreau să fac asta. Vezi tu, ce avem aici este un Măr Mare.
Acum, să înţelegi, eu vorbesc metaforic.
Ştii ce înseamnă o metaforă, nu?
Da. Mărul ăla mic, reprezintă un Măr Mare.
Da, aşa este. Dacă taci puţin din gură...
ai putea să înveţi ceva de aici.
Vezi tu, oamenii vor să trăiască în Mărul cel Mare.
Vor să cumpere o proprietate în Mărul Cel Mare.
Şi asta este ceea ce facem noi aici, la Gilmore. Vindem proprietăţi.
În alte cuvinte, oamenii
vor să ia o bucăţică din Mărul Cel Mare.
Şi ceea ce facem noi... este să vindem acele bucăţele.
Asta facem noi aici. Ai înţeles?
Şi ceea ce vreau să faci tu, este să-ţi scoţi nasul din cartea aia...
fundul din scaunul ăla...
şi să te duci să vinzi nişte apartamente.
Bine.
Mărul Cel Mare.
Poţi să stai cât de mult timp vrei. Sună-mă când ai nevoie de mine.
Mulţumesc.
Sună-mă când ai nevoie de mine.
Bună. Scuză-mă. E cineva?
- Bună. - Şi, cine eşti tu?
Sunt Patti. De la Gilmore Realty. Am venit să arunc un ochi.
Serios? Am crezut că avem exclusivitate pe apartamentul ăsta.
- Nu şi din câte ştiu eu. Doamne. - Cred că glumeşti.
- Uită-te la tine. - Murph.
- De două ori într-o lună. - Arăţi superb.
Mulţumesc. Îmi pare rău că nu am stat de vorbă.
- Da, Brian mi-a spus că Kate era ciudată. - Da. Ştii cum e ea.
- Deci, ce faci? Vinzi proprietăţi acum? - Da.
Da, ştii cum e, mă ajută cu banii cât timp lucrez la carte.
Da, să ştii că mi-a plăcut la nebunie prima carte.
Deşi trebuie să-ţi spun, nu mi-a plăcut foarte mult...
descrierea lui Murph.
Da, îmi pare rău. Am încercat să ascund asta cât de mult am putut.
Da, cu greu.
Ascultă. Ce faci acum? Poţi să mai stai puţin pe aici?
- Să mai recuperăm. - Da, sigur. Chiar aici.
Deci Monroe, spune-mi. La ce ne uităm aici?
Bun. Lumini grozave, cartier minunat.
Antichităţi franţuzeşti, cartierul se măreşte.
Este şi un Starbucks pe colţ.
- Are nevoie doar de puţin finisaj. - Aş putea spune că ceva mai mult.
D-le Murphy, v-am spus că mai are nevoie de nişte finisaje.
E nevoie de un specialist.
- Şi ţi se pare că eu sunt un meseriaş? - Evident nu m-am referit la dumneavoastră.
Haide, Monroe. Doar glumeam puţin cu tine.
Sunt puţin şocat. Asta primeşti pentru 2 milioane de dolari?
Mi se rupe inima. Ţi-am spus ce apartament am avut în Upper West Side?
L-am primit la mijlocul anilor '90, pentru un cântec?
Acum îl are fosta mea soţie, o investiţie proastă.
Ştii, cu o viziune clară, ăsta ar putea fi un cămin special.
Cartierul se schimbă.
De ce nu avem o mică discuţie?
Ţi-am spus că este exclusiv.
Ascultă, am nişte veşti proaste, Monroe.
Am făcut facultatea cu ea, am ieşit şi cu cea mai bună prietenă a ei, bine?
Deci, mă gândesc, noi doi ne-am înţeles foarte bine,
lucrurile au mers foarte bine, dar, nu mai am nevoie de serviciile tale.
Nu se cade aşa ceva, d-le Murphy. Am muncit mult pentru dumneavoastră.
Ştiu, ştiu. Dar e o veche prietenă. Trebuie să fac asta.
- Du-te naibii. - Nu... de ce ai spune aşa ceva?
- De ce ai spune asta? - Du-te naibii!
Deci, Patti,
a trebuit să renunţ la Monroe.
Aşa că caut un nou agent imobiliar.
Şi m-am gândit că tu eşti fata mea. Ce spui de asta?
Mi-ar face plăcere... să te ajut.
Mulţumesc. Eşti grozav, Murph.
Dacă trebuia să mai petrec o zi cu el, îl aruncam de pe acoperiş.
Uită-te la porcăriile astea, pe care mi le arată.
O să fie grozav. Tu o să-mi alungi ghinionul.
- Nu am mai vândut nimic de opt luni. - Perfect, vezi?
Vezi, e bine... o întâlnire neprevăzută.
E în domeniul imobiliar? Cum s-a întâmplat asta?
Ascultă, nu ştiu, şi nici nu am vrut să întreb.
Da, dar când ne-am văzut în seara aceea, a spus că lucrează la o nouă carte.
Da, dar uite, nu a mai publicat nimic de zece ani, corect?
Aşa că poate avea nevoie de un serviciu.
Dar totuşi, nu e logic. Este o scriitoare grozavă.
Şi vinde proprietăţi... ţie.
Ascultă, i-ai citit prostiile în trecut. Adică, toate chestiile alea ezoterice.
- Poate că nu are cine să le publice. - Ce? Haide. Vezi? Asta...
Eşti... vezi asta e problema ta. "Prostii ezoterice".
Nu, vezi, unde... unde sunt oamenii care vor literatură?
Noi, ca societate, suntem genul de oameni care vrem doar...
ficţiune şi popcorn, şi aceleaşi prostii?
- Nu mai suntem o cultură idealistă? - Iisuse.
Brian, nu o să mai avem discuţia despre idealismul din nou, da?
Las-o în pace.
Dar... ea cum era? Adică, ţi s-a părut fericită?
Nu. Nu chiar.
M-am întâlnit cu Anton astăzi. E bucătar şef la Amuse.
Mi-a spus că cineva foarte special a venit la masa ta, aseară.
Da, eu şi Kate ne-am întâlnit cu Brian.
În seara aceea în care nu ai vrut să iei cina cu noi.
Pentru că ai uitat să-mi spui despre ea, dar...
asta este o discuţie pentru altă dată, corect?
Deci, ce a avut marele scriitor irlandez de spus?
Păi, nu prea multe.
Kate l-a speriat foarte repede.
Şi tu, pur şi simplu ai uitat să-mi povesteşte despre asta?
Ştii tu, mi-a ieşit din minte.
- Interesant cum se întâmplă asta, nu? - Cum se întâmplă, ce?
Noi doi ne certăm, după care tu te întâlneşti cu iubirea vieţii tale?
- Ce, a fost doar o coincidenţă? - Da.
Da, a fost doar o coincidenţă. Şi el nu a fost iubirea vieţii mele.
- I-ai spus că eşti măritată? - Nu am avut ocazia.
Şi asta e interesant.
- Adică, sunt convinsă că mi-a văzut inelul. - Probabil că da.
Şi, despre ce aţi vorbit voi doi?
Despre cărţi, despre autorii preferaţi, şi toate prostiile astea?
Încerci să insinuezi că am făcut ceva greşit?
Nu, nu, doar fac o mică observaţie.
Nu, să ştii, tu faci acuzaţii.
Ţi-a cerut numărul de telefon?
Nu, pentru că a trecut doar să salute.
Şi de când eşti tu atât de gelos?
Dacă l-ar fii cerut, i l-ai fi dat?
Ce naiba faci, Chazz? Ce e asta?
Nu înţeleg, pentru că nu eu sunt cea care vine acasă mai târziu ca de obicei.
Nu eu sunt cea care anulează planurile.
Şi nici nu cred, că o seară perfectă, înseamnă cinci ore de Spider-Man.
Serios. Spider-Man 1 şi 2 sunt filme grozave.
Da, dacă ai 12 ani.
De ce te superi atât de tare?
Ascultă. Tu ai ieşit în oraş seara trecută,
şi te-ai întâlnit cu fostul. Ai uitat să-mi spui, vreau să ştiu de ce?
- Am orice drept să ştiu. - Pentru că am uitat!
Bine, nu m-ai convins să ştii, Pat.
Ce altceva ai mai uitat să-mi spui?
Am uitat să-ţi spun că nu te mai suport.
Caut un suflet, Căruia să-i spun
Că e mult prea târziu
Putem să plecăm? Am văzut destul.
- Ce vorbeşti, suntem aici pentru tine, nu? - Şi am văzut tot ce era de văzut.
Sub nicio formă fraierii ăştia semnează cu mine.
Nu rata şansa
Îţi spun, Bernie. Îmi place tipul ăsta mult.
Seamănă puţin cu Steve Perry când cântă sus.
- Mai ascultă-i puţin. Murph are dreptate. - Sunt alte vremuri, bunicule.
Am terminat!
Bun, ascultaţi. Am veşti bune.
În sfârşit o să-ţi razi arsenalul?
- Feminismul meu natural te deranjează? - Nu. Nu, deloc.
Doar când mănânc, respir sau beau.
- Serios, e dezgustător. Rezolvă şi tu. - De ce eşti încă aici?
Ştiu. Pentru că tu eşti întotdeauna aici.
Pentru că nu mergem niciodată fără tine. Dar ghici ce, deşteptule?
Încă puţin şi se schimbă situaţia.
În sfârşit te desparţi de el şi vii la Murph?
Doar spune-mi. Ţi-l dau pe Murph la orice oră.
Nu. Ne mutăm în Seattle. Am obţinut postul!
- Ce fac? Ce? - Da.
Ce post?
Ce? Nu te preface că e prima dată când auzi despre asta.
Ţi-am spus acum câteva luni. Ei...
Sunt cea mai tare firmă indiană...
şi vor ca eu să conduc biroul din Coasta de Vest.
Vezi? Este un motiv pentru care am ştiu că tipii ăia nu sunt buni.
Şi voi, doi proşti de vârsta a doua, aţi crezut că sunt buni.
33 de ani, e departe de vârsta a doua.
- Departe. - Îmi pare rău, derulează înapoi.
Postul ăsta este în Seattle?
- Da. - Acelaşi Seattle care este în Washington.
- Washington din celălalt colţ al ţării? - Da. Da.
Da. O să-ţi placă. E superb şi are multă verdeaţă.
Da, şi are cea mai mare rată de sinucideri din America de Nord.
Chiar mai mare ca în Ithaca, New York, unde copiii se aruncă de pe pod.
- Copiii lui Ivy League. Sunt... - Să ştii că am auzit şi eu.
- Nu e adevărat. - Nu, am auzit şi eu asta.
- Tu inventezi prostii. - Nu, e adevărat. Am auzit şi eu.
Este pentru că plouă în fiecare zi.
- Plouă în fiecare zi. Când nu plouă e ceaţă - Nu e adevărat.
Nu e adevărat. Nu plouă.
Plouă puţin, dar nu în fiecare zi. Dar de ce te interesează asta?
Oricum, nici nu pot să te scot din casă. Nu mergi nici în Central Park.
Despre ce vorbeşti? Îmi place să ies din casă.
Nu merg în Central Park pentru că mă deranjează să văd oameni maturi pe role.
- Şi de ce au pantaloni strâmţi? - Doamne.
Ce a fost aia? Încercai să te dai mare pentru Murph...
sau chiar nu vrei să mergi la Seattle?
Nu cred că Seattle este cel mai bun loc să scriu.
De ce? Care este diferenţa?
Adică, o schimbare de local, ar putea fi mai bine.
- Ce vrea să însemne asta? - Spun aşa, pentru tine, ca artist...
ar fi bine să le amesteci.
Eu sunt din New York, înţelegi? Scriu despre New York.
Aici trăiesc. Dacă nu scriu despre New York, despre ce o să scriu?
- Seattle. Scrie despre Seattle. - Bineînţeles.
Sunt convinsă că sunt mulţi oameni interesanţi în Seattle.
Cel mai mare chitarist al tuturor timpurilor, Jimi Hendrix...
a fost din Seattle.
Fitzgerald.
"Oraşul văzut de pe podul Queensboro...
"îţi dă impresia mereu că îl vezi pentru prima dată...
este o promisiune a misterului şi frumuseţii lumii."
Ai citit vreodată ceva de genul ăsta despre Space Needle?
Sunt destul de sigură că Kurt Cobain a scris ceva melodios despre Seattle.
Nu vreau să mă iau de Kurt Cobain, dar melodia "Smells Like Teen Spirit"-
nu are nimic despre Great Gatsby.
Ce cântec e ăla?
Ascultă, era al doilea semestru din ultimul an.
Toată lumea căuta o ultimă aventură.
- Şi aveam 21 de ani. Eram încă copil... - Bine, am înţeles.
Dar ea încă crede că te-ai culcat cu fata aia, Murph.
Ascultă, recunosc că am împărţit un taxi cu ea...
şi ne-am făcut puţin de cap, dar nu m-am culcat cu ea.
Jur.
Bun, şi de ce este atât de important să îţi ceri scuze, după atâţia ani?
În primul rând, face parte din programul meu de A.A., înţelegi?
Şi-n al doilea rând, şi mai important...
nu mi-a dat ocazia să mă întorc atunci.
A refuzat să vorbească cu mine. Nu mi-a mai răspuns la telefon.
Bine, şi poţi s-o condamni? A avut încredere în tine.
Nu, ştiu. Nu o condamn, de aceea vreau să-mi cer scuze azi.
- Dă-mi numărul ei de telefon. - Nu, nu pot face asta, Murph.
De ce nu, Patti? Vreau doar să-i spun că-mi pare rău.
- Bine, bine. Îţi dau numărul ei. - În regulă.
În fine, şi cât cer pe apartamentul ăsta?
Trei-cinci. Dar evident, trebuie să mai lucrezi la el.
- Şi ce mărime pătrată are? - Cinci.
- Iisuse. - Mare.
Ştii ce? Am ieşit cu celălalt agent, Monroe, timp de şase luni.
Şi mi-a arătat numai prostii.
Şi primul loc în care mă duci tu, e fenomenal.
- Adică, ăsta e un loc în care să trăiesc. - Da, e grozav.
Ştii ce?
O să-l iau. Hai să facem actele.
Adică, o să mai găsesc vreodată un alt loc aşa bun?
Nu. Doamne.
Mulţumesc.
Locul ăsta e superb.
Ştii ce o să fac? O să pun un teren de tenis chiar acolo.
Prietene, numele tău nu a apărut în discuţie.
Îmi pare rău, dar înţelegi, nu a apărut.
În toată discuţia?
Ascultă, eram acolo că să-mi arate şi să-mi vândă un apartament...
şi apoi am început să vorbim despre Kate, înţelegi?
Nu ştiu de ca nu a apărut. Pur şi simplu, înţelegi?
Şi apoi, eu sunt aici ca să-ţi cer sfaturi în legătură cu Kate.
Vrei sfaturi?
Păi, pune mâna pe receptor, şi sun-o.
- Ce crezi că ar trebui să-i spun? - Serios, scoate-ţi fusta şi sun-o.
Eşti ridicol.
- Alo. - Bună, Kate.
- Sunt Murph. - Şi de ce naibii mă suni?
Uite, am numărul tău de la Patti.
Ştii tu, lucrăm împreună acum.
Şi eu... speram să ne întâlnim să vorbim.
Aş vrea să-mi extind o ramură în domeniul măslinelor.
De ce nu-ţi iei ramura de măsline, să ţi-o bagi în fund?
Bine. Drăguţ.
- Bine? A sunat bine? - Da, da. A fost distractiv.
A fost... pur şi simplu o drăguţă
Kate, a spus că vrea să-şi ceară scuze.
Poate să se scuze cât vrea. Sunt unele păcate de neiertat.
Au împărţit un taxi până acasă. Asta nu înseamnă că s-a întâmplat ceva.
Te rog.
O curvă se urcă în taxiul tău...
după ce v-aţi făcut de cap într-un bar.
Îmi pare rău, dar nu căuta să economisească banii de taxi.
- Vroia să se culce cu ea. - Ţi-a spus că a fost doar un sărut.
Da, mare lucru. De asemenea m-a minţit de la început.
De ce nu m-ar minţii şi în legătură cu finalul?
Eu tot cred că ar trebui să vorbeşti cu el.
Părea destul de sincer ieri, Kate.
Ştii ce se va întâmpla dacă îl văd?
Întâi o să fiu furioasă. Apoi o să fiu tristă.
Şi ştii ce? Nu vreau să fiu tristă, pentru că nu îmi place.
Chazz?
Da, la naiba.
Da. Suge-ţi degetele!
Drăguţ, freacă.
E acolo sus, iubito.
Trage-te de sfârcuri.
Da, freacă în sus şi-n jos, frumos şi încet.
Da. Da. Nu te opri.
Să nu te opreşti.
Nu te opri.
Eşti dezgustător, ştiai asta?
Pat, te rog. Patti...
Nu e ce crezi tu. Iubito, este un număr cu 0800.800.
- Mă simt mult mai bine. - Te rog. Te rog, Patti.
Spală-te pe mâini înainte să intri aici, porcule!
Pat, haide. Ascultă, poţi să ţipi cât vrei...
dar nu sunt doar eu de vină, înţelegi?
Poftim?
Haide, trebuie să fi văzut semnele.
Tu ejaculezi în sufrageria noastră.
Nu ştiu ce semne să caut pentru asta.
Când a fost ultimă dată când am făcut dragoste?
- Duminică, prostule. - Haide, Patti. Te rog.
Te rog?
Cum ai putut să uiţi că plec în Seattle astăzi?
Am pierdut noţiunea timpului. Am scris toată noaptea.
Am avut inspiraţie. Nu m-am putut opri.
- Răspunde la întrebare. - Ce?
Ai uitat că plec astăzi?
Am uitat, dar îmi pare rău. Şi este doar pentru câteva zile, corect?
- Doar vă întâlniţi şi vă salutaţi, nu? - De fapt, nu.
E puţin mai mult decât atât. Trebuie să merg acolo şi să impresionez.
- Şi sunt foarte stresată. Dar nu. - Bine.
Ţie nu-ţi pasă. Nu există " Succes, Bernie."
- Poftiţi. Mulţumesc. - "Fă-i praf, iubito." Nimic de genul ăsta.
Să nu spui nimic, despre cum ne găsim un apartament acolo...
- Care, apropo ar fii fost drăguţ... - Un apartament să...
să mergi cu mine, să mă ajuţi să găsim un apartament, să fim împreună.
- Dar nu. - De ce cauţi deja un apartament?
- Nu e ceva cam devreme? - Încep în două luni!
Doamne! Nu pot să cred.
Tu nu asculţi nimic din ce spun eu?
Eşti prea obosit cu personajele fantastice din capul tău?
Nu te mai poţi concentra la lumea reală?
Ai rămas înţepenit în lumea lui Brian?
Dacă ai terminat de ţipat, eu merg sus să muncesc.
Da. Du-te! Întoarce-te la muncă. Du-te să mai scrii o prostie de carte!
Ştii ce?
Nu, nu înţelegi. Asta a fost memorabilă.
Adică, deja m-am obişnuit cu insultele şi cu ţipetele...
dar a spus despre cartea mea că e o prostie.
Şi asta, nu ştiu, pentru mine, e de neiertat.
Ascultă, de ce îţi faci probleme? E o imbecilă.
- Dintr-o dată te interesează părerea ei? - E părerea tuturor.
- Ai multe recenzii proaste, doar atât. - Doamne.
- Ai găsit un critic căruia să-i placă? - Nu.
Ştii ce? O să te duci mâine să semnezi cărţile, corect?
Şi o să-ţi vezi fanii, cei a căror opinie contează. Lor le place cartea asta.
- Chiar crezi asta? - Da. Absolut.
Îmi pare rău, domnule. Ne aşteptam la ceva mai mult.
Vorbeşti serios?
Da, cred că a avut legătură cu recenzia aia.
Mie, mi-a plăcut cartea.
Mi s-a părut grozavă.
Dar dacă doriţi, mai aşteptăm 30 minute, să se mai umple locul.
- Hai să începem, da? - Bine.
Doamnelor şi domnilor, vi-l prezint pe autorul...
Brian Callahan, al cărţii "The Good Doctor".
- Bună, Brian. - Bună, Annette.
Am o altă favorită: "Long Cool Night".
- Am citit-o de cinci ori. - Serios?
De fapt, azi semnez doar cartea cea nouă.
Nu o să semnez niciuna dintre cele vechi.
Ştiu, dar... asta este favorita mea.
- Ea sunt eu? - Nu. Tot nu eşti tu.
Da.
Mi-a făcut plăcere să te revăd.
Vezi ce ai făcut, omule?
Prima şi cea mai bună, după părerea mea umilă... şi le-am citit pe toate.
Din clasa a şaptea.
- Plănuieşti să o citeşti pe cea nouă? - Nu ştiu.
Nu ştiu, pare serioasă, nu? Doctori, şi... sunt bune...
- Nu ştiu. - Serios, nu e rea.
- Da? - Ar trebui să încerci. Un tânăr ca tine...
- Poate mai înveţi ceva. - Da. Poate o s-o citesc.
- Grozav. - O semnezi pe aceea?
O s-o semnezi şi pe aceea, nu?
Da.
Şi posterul după film?
Sigur.
- Apropo, mi-a plăcut medalionul. - Da?
- "Knight, eşti pericol." Tu ai spus-o, nu? - Ştii replica aceea.
Sper că nu te superi. Sunt fan. Le-am luat pe toate.
Nu văd cartea The Good Doctor".
- Da, nu am citit-o pe aceea. - Atunci, astăzi e ziua ta norocoasă.
Poate îţi poţi lua una astăzi. Poate o să te inspire.
E bună de ceva? Am auzit că e puţin diferită... puţin cam slabă.
E foarte bună. Sunt foarte mândru de ea.
- Este favorita mea. - Despre ce este vorba în carte?
Este despre un om care se luptă să depăşească mediocritatea.
Bine.
Vrei să le semnezi pe acestea mai întâi?
Bine. Ştii ce? Doamnelor şi domnilor, aş dori să fac un mic anunţ.
Mulţumesc foarte mult că aţi venit.
Mă bucur să văd atâţia fani ai poveştilor lui Frank Knight.
Şi oricât de mult mi-a plăcut Frank şi aventurile lui...
am trecut mai departe... de el şi lumea lui.
Aşa că astăzi, voi semna doar cărţile "The Good Doctor".
Şi vestea bună, e că, e de vânzare,
aici, la acest magazin.
Aşa că, vă rog să luaţi o copie, şi eu voi semna cât de multe veţi cumpăra.
Vă mulţumesc foarte mult.
Nu a fost drăguţ din partea ta, omule.
Vorbeşte pentru tine. Nu am fost nici proastă, nici beată.
- Doar confuză. - Da.
Şi încă sunt vinovată de asta.
Când ai 20 de ani, crezi că ştii totul.
Când ai 30 de ani, realizezi că nu şti nimic.
Pot să stau lângă tine?
Sigur.
- Tot mai citeşti în palmă? - E un har.
Vezi ceva diferit în ultimii 12 ani?
Da.
Multe.
Şi tot nu vrei să-mi spui.
- Nu. - Grozav.
Doamne, îţi vine să crezi că a trecut atât de mult timp?
- Doisprezece ani de la facultate. - Nu simt asta când sunt cu tine.
E ca şi cum am fi stat aici tot acest timp.
- Îţi aduci aminte de ce ne-am despărţit? - Da.
- Tu m-ai lăsat. - Nu!
Nu, a fost de comun acord, corect?
Tu trebuia să mergi în California, la master,
iar eu am rămas aici în New York, corect?
Da, da, da, tu ai spus că suntem prea tineri pentru o relaţie la distanţă.
Dar îmi aduc vag aminte, că...
tu spuneai că scriitorii trebuie să exploreze lumea...
iar prin explorare, te refereai la o varietate de experienţe sexuale.
- Doamne. Chiar am spus asta? - Da. Sus şi tare.
Unul dintre cele mai grele lucruri pe care le aude un iubit.
- Treceai printr-o perioadă Dorothy Parker. - Doamne.
Nu te condamn. Şi eu m-aş fi despărţit de mine dacă eram în locul tău.
Eram foarte gelos pe tine.
Gelos pe mine?
Pentru ce?
Ce?
Pentru că ai fost tot timpul un scriitor mai bun ca mine...
şi atunci, mă gândeam, cum aş putea să mă însor cu o femeie...
care ar fi o amintire constantă al talentului meu inferior?
Dar nu sunt un scriitor mai bun ca tine.
Nu ştiu... dacă mă mai pot numi scriitor.
Nu am mai scris nimic de ani de zile.
Iar tu scrii un roman în fiecare an.
Ce s-a întâmplat cu romanul tău despre, lipsa comunicării?
Am minţit. Ce aveam să-ţi spun? Că nu am scris nimic de ani de zile?
De ce nu? Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu. Am încercat, dar poate... mi-am pierdut încrederea.
Nu ştiu.
Trebuie să îţi revină încrederea.
P, abilitatea de a scrie nu se pierde. Scrie orice. Doar...
Începi cu poveşti scurte. Nu contează.
Tot ce ai scris, a fost atât de personal, de onest.
Este un dar, nu-l pierde.
Vino aici. Haide, haide, haide.
- Eşti bine? - Da.
- Era să te loveşti. - Gata, atât.
Ce vrei să facem acum? Vrei să mai bem ceva?
- Nu ştiu. - Să te las la un taxi...
Dacă mai beau ceva, o să fiu oficial beată.
Eşti doar ameţită. Haide, haide, haide.
Sunt măritată, Brian.
Eu am o iubită. Nu e groaznic?
- Vrei să auzi ceva penibil? - Spune.
În seara în care m-am logodit, te-am sunat...
dar iubita, sau fosta iubită a răspuns...
aşa că am închis.
Pot să egalez asta.
De ani de zile, de fiecare dată când călătoresc...
îţi scriu o vedere.
Dar nu am avut curajul să-ţi trimit niciodată.
Să-ţi chem un taxi.
Poftim.
Deci, o să te revăd?
Ai ratat cina.
Aşa am făcut?
E în regulă. Nu am pierdut decât jumătate de zi să o pregătesc.
- Deci, unde ai fost? - Am fost cu Brian Callahan.
Ce? Scuză-mă...
Te-ai culcat cu cine?
Am fost să-mi semneze cartea, după care am mâncat un hamburger împreună.
Eu am stat 5 ore să pregătesc o cină romantică...
şi tu erai în oraş cu Brian Callahan?
Nu încerca să dai vina pe mine, da?
Am ieşit cu un vechi prieten. Nu e aşa de grav.
În schimb, sex la telefon în sufragerie, este grav.
Iisuse. Tot mai insişti cu asta? Era un număr cu 0.800, bine?
Unii folosesc reviste. Alţii stau pe net.
Nu văd unde este problema.
Bănuiesc că problema este, că tu ai fost prins.
Iisuse. Nu mai fi aşa de ipocrită.
- Tu nu te-ai masturbat niciodată? - Nu în sufrageria mea.
Nu merge bine, nu?
- Nu, nu merge. - Deci, cred că asta este.
Doar că, oamenii se maturizează, se schimbă...
şi se plictisesc unul de celălalt.
Du-te naibii. Serios?
- "Se plictisesc unul de celălalt"? - Da, corect.
Dacă aş avea un psihiatru, aşa ar justifica sexul prin telefon.
Bine, vrei ca eu să fiu sincer, nu?
Nu mai sunt atras de tine.
Da?
Şi ştiu că nici tu de mine. De aceea ai ieşit cu Brian Callahan.
Doamne. Vrei să te asculţi ce spui?
Tu îi spui soţiei tale, că nu mai eşti atras de ea şi că eşti plictisit.
- Mulţumesc că mi-ai spus, Chazz. - Haide, Pat. Serios.
Scânteia dintre noi s-a dus, corect?
Şi? Căsătoria înseamnă mai mult decât o scânteie.
- Dar iubirea, prietenia, suportul? - Da, corect. Da.
Ghici ce? Mai există şi astea. Unde sunt?
Serios. Ştiu. Am încercat şi lucrurile alea.
Înţelegi? Le simt, dar nu pot...
Nu mă pot preface că mă simt atras de cineva, când de fapt, nu sunt.
Ştiu. Te-am auzit de prima dată.
Te rog. Ce naiba facem?
Uite, tu te furişezi cu iubirea vieţii tale.
Eu mi-o frec în sufragerie.
E greşit.
Nu e corect pentru amândoi.
Îmi pare rău, da? Dar cred că...
ar trebui să ne luăm nişte timp...
timp separaţi, şi să încercăm...
să trecem peste asta.
Eu am nevoie de timp.
În regulă?
Te sun mâine.
Îţi mai
Aduci aminte
Cum am făcut cald în Decembrie
Îţi mai
Aduci aminte de mine
Tu
Sari peste
Acest cântec care ne-a unit mai mult
Ai reuşit
Să mă uiţi
Nu-mi iese din minte
- Nu ştiu de ce - Kate, sunt eu.
Plâng câteodată
Deşi nu îmi este dor de tine
Da eu,
Îmi aduc aminte
Cum iernile stăteau
Pentru totdeauna
Îmi aduc
Aminte de tine
Da, eu
Îmi aduc aminte
Momentul când am auzit râul,
Oare eu
Te-am uitat
Trebuie să fie dragoste sau ceva mai rău
Ceva răneşte
Trebuie să fii fost ceva, iubire sau ceva mai rău
Trebuie să fii fost
Ceva răneşte
- Tu... - Trebuie să fii fost ceva
Bună dimineaţa.
- Este ceva ce vrei de la mine? - Da. Vreau să vorbesc cu tine.
- Nu, nu vrei. - De ce eşti aşa?
- De ce nu vorbeşti cu mine? - Probabil, nu mă interesează ce ai de zis.
Ascultă, vreau să-mi cer scuze, da? Nu poţi face asta pentru mine?
Adică, ar fi un gest de respectat.
De respectat. Interesant mod de a alege cuvintele.
- Du-te naibii. Eu merg la serviciu. - Ratatule.
Kate. Kate, haide.
Ascultă, îmi pare foarte rău pentru ce am făcut în seara aceea, da?
Adică, dacă ar exista o posibilitate...
să dau timpul înapoi, nu aş mai face-o la el.
Să-ţi intre bine în capul ăla sec.
Nu sunt interesată.
Haide, Kate...
În fine.
Ai făcut ce? Ai aşteptat-o la şcoală chiar înainte să meargă la serviciu?
Serios, ce altceva era să fac?
Am sunat-o de câteva ori, şi m-a făcut cu ou şi cu oţet.
Vreau doar să îmi cer scuze.
Deci despre asta este vorba. Vrei să îţi ceri scuze.
Da. Vreau doar să am oportunitatea...
- Să spun că îmi pare rău, înţelegi? - Da, bineînţeles.
Nu are nicio legătură cu faptul că vrei să te împaci cu ea.
Să mai încerci o dată la cea care a scăpat.
Cu atât mai bine, dacă vrea să se împace cu Murph.
- Ascultă, tu vorbeşti? - Frumos joc, băieţi.
- Frumos set. - Ieşi în oraş cu femei măritate.
- Ce? Nu, noi doar depănam amintiri. - Depanaţi amintiri?
- Da. - Şi în seara aceea s-a certat cu soţul ei?
Coincidenţă? Cred că eşti vinovat.
Am vorbit doar despre motivul pentru care ea nu mai scrie.
Doar atât. Cred că este o mare pierdere de talent.
Ai citit ce a scris. Ştii cât de bună este.
Adică, îmi aduc aminte în primul an...
când am citi pentru prima dată o poveste de-a ei.
La naiba. Chiar ştie să te transpună, înţelegi?
Să te transpună?
Eşti pierdut de tot, frate.
Nu e un apropo la el, sau la tine
dar viaţa e prea scurtă ca să scrii despre avocaţi.
De ce? Pentru că alea chiar se vând?
Deoarece cu ele chiar poţi să-ţi faci un trai decent?
Ascultă, ştiu că tu şi Brian vreţi să fiţi nişte giganţi ai literaturii, dar...
Nimeni nu mai citeşte rahaturile alea. Adică, gândeşte-te şi tu.
Eşti în tren, în drum spre serviciu...
sau te bucuri de o săptămână de vacanţă pe malul mării.
Chiar vrei să suferi cu Faulkner?
Sau vrei să te distrezi cu John Grisham?
Deci, să înţeleg că nu îţi place cartea lui Brian.
Glumeşti? Nici nu am putut să o termin.
M-a plictisit până la lacrimi. De ce? Dar tu?
Până acum, e foarte bună.
Dar nu asta este ideea...
a scris ceva ce contează foarte mult pentru el.
Şi ăsta este motivul pentru care o facem cu toţii.
Ascultă, el are un dar, da?
El poate scrie o poveste bună, oamenilor le plac poveştile bune.
Dar ceea ce trebuie să facă Brian, este să se întoarcă...
şi să scrie o altă carte a detectivului Knight.
Să mă lase pe mine să vând drepturile de film, şi ghici ce?
Şi facem cu toţi o grămadă de bani.
Dar ştii, Murph, nu este vorba doar de bani.
În regulă, Patti.
Deci, vorbind despre bani...
unde vrei să semnez acest contract?
Nu-ţi pot spune cât mi-ai salvat viaţa.
O să iau acest comision, şi o să mă întorc la scris.
Da. şi când o să ai ceva de publicat...
nu vreau să vorbeşti cu altcineva?
Vii la mine, şi îţi dau cartea pe mâini bune.
- În regulă? - Da. S-a potrivit perfect.
- În regulă. - În regulă.
Şi nu uita, vreau să vii la petrecerea mea, vineri seară.
O să-ţi facă bine să ieşi din casă, să te distrezi.
Să treci peste despărţire.
- Sigur. Da, o să vin. Mulţumesc, Murph. - În regulă.
Şi nu uita, trebuie să aduci tort. Îmi eşti datoare cu unul.
Nu credeam că poţi s-o faci, ochi frumoşi.
Te-ai descurcat bine. Foarte bine.
Fiule
Ce ai făcut
Eşti prins de către râu
Vii nepregătit
Viaţa
Poate fi atât de uşoară
Dar nu poţi să o părăseşti pur şi simplu
Pentru că nu mai ai controlul
Şi o iroseşti
Vrei să o părăseşti acum
N-o lăsa să se destrame
Nu vreau să te văd prăbuşindu-te
Fiule
Ce faci
Ai învăţat o lecţie grea
Când ai stat lângă apă
Tu şi eu
Eram plini de iubire şi speranţă
Ai renunţa la toate astea acum
Sau ai oferi mai mult, în ciuda tuturor
Şi renunţi la tot
Ai renunţa la tot acum
Nu lăsa să se destrame
Nu vreau să te văd dărâmat
Pentru că renunţi la toate
Glumeşti? Ei te plac la nebunie.
Vor să facă afaceri cu tine, dar ceea ce aşteaptă...
este o altă carte cu Frank Knight, bine?
Să nu mai menţionez că ai primit deja şi avansul pentru ea.
- Le dau avansul înapoi, dacă asta vor. - Este aşa un chin pentru tine?
- Îţi ia şase luni să o scrii. - Nu este vorba de timp.
Sunt... interesat de alte lucruri.
- Vreau să scriu despre altceva. - Şi nu le poţi face pe amândouă?
Ai citit vreodată "A Long Day's Journey into Night"?
De ce îmi faci asta? Îţi place să mă faci să mă simt idiot?
Bine. Îmi pare rău. Tatăl din piesă...
bazat pe tatăl real al lui O'Neill, înţelegi?
A avut o carieră lungă ca actor de scenă...
jucând acelaşi rol, pe cel al contelui de Monte Cristo.
De ce? Pentru că era bun, şi îl făcea bogat.
Dar la sfârşitul vieţii, a realizat că făcând asta...
l-a costat şansa de a fi un artist adevărat.
Nu vreau să fiu tipul ăla.
Eşti conştient, că poate nu vei mai face aceeaşi bani...
cu care te-ai obişnuit, da?
Şi să publici ceva... Va fi o adevărată provocare.
Nu e nevoie să îţi spun ce a zis J.F.K. despre actul doi, nu?
Era F. Scott Fitzgerald.
Vrei să mă încurci în amănunte? Ideea este că...
a spus că nu există actul doi.
Nu cred asta, şi cred că nici tu.
Altfel, de ce ai mai da această petrecere...
pentru colegii de facultate ai lui Kate, doar ca să vină şi ea?
Am ajuns acasă!
Bri-Bri!
- Bine ai venit. - Bună.
Ce se întâmplă? Ieşim în oraş?
De fapt, merg la petrecerea lui Murph.
- Eşti supărat pe mine? - Bineînţeles că sunt încă supărat pe tine.
Ai spus că romanul meu este un rahat?
Eram supărată.
Haide. Vroiam să vii cu mine.
O să mă revanşez faţă de tine, da?
După petrecerea lui Murph, mergem în Chelsea, în localul ăla, să dansăm.
Bernie, cred că trebuie să vorbim.
Nu vom face asta.
Tu ai un serviciu grozav, care te aşteaptă în Seattle...
iar eu nu vreau să plec din New York.
Şi cred că nu ar trebui să mă laşi să stau în calea ta.
Aşa vrei să o termini?
După şase luni, aşa vrei să ne despărţim?
Ascultă, ne-am simţit bine.
- Ne e bine împreună, dar nu foarte bine. - Ne e destul de bine.
Tu nu te uiţi la mine şi crezi că sunt cel mai grozav tip...
care a existat vreodată pe planeta asta.
Nu interpreta greşit, Brian, dar nu eşti.
Da. Ştiu. Asta e ideea.
Dar tu ar trebui să crezi că sunt.
Tu crezi că eu sunt cea mai grozavă fată pe care ai întâlnit-o vreodată?
Nu. Nu, dar vreau să spun că e cineva acolo...
Un tip, poate din Seattle, care este într-o formaţie...
căruia îi place să ia ecstasy să stea până târziu să danseze...
şi care va crede că tu eşti cel mai grozav lucru care i s-a întâmplat.
- Eşti un nenorocit! - Nu începe să vorbeşti urât.
De ce nu? După şase luni, mă laşi pur şi simplu?
Încercând să mă faci să mă simt mai bine, spunându-mi...
că o să întâlnesc un dansator prost în Seattle?
Tu nu vrei decât să te duci cu scriitoarea aia, o curvă.
Doamne. Nu, nu are nimic de-a face cu ea.
- Şi nu este o curvă. - La naiba.
- Nu mai înjura, Bernadette. - Prostule!
- Serios? - Prostule!
- Te rog, haide. - Prostule!
- Te comporţi că o idioată. - Prostule!
- Doamne. Ai terminat? - Prostule!
Bine.
Eşti atât de prost!
Dar te iubesc!
New York e ciudat aşa.
Încă nu am întâlnit nici jumătate din oamenii din blocul meu...
dar mă întâlnesc cu Mark prin tot oraşul.
Şi tot nu vrea să se culce cu mine.
Pentru că făcut-o în facultate, şi nu vreau să o repet.
Da, asta s-a întâmplat acum ceva timp...
şi, ştii tu, lucrurile se mai schimbă.
- Ai putea să rămâi surprinsă. - Da?
Ai mai puţin păr. Asta mă surprinde.
- Ştii ceva, asta a fost o glumă bună, nu? - Nu mă înţelege greşit, Brian.
Ne place cartea, şi cred că am făcut o treabă bună...
să o publicăm, în ciuda recenziilor.
Dar mai gândeşte-te să scrii una din seria detectivului Knight.
Atunci te poţi întoarce să mai faci una pentru tine.
Ca la Hollywood: una pentru ei, una pentru tine.
Despre ce vorbeşti acolo? Una pentru ei, una pentru...
V-am dat cinci. Ce spui de cinci pentru mine? Ce zici?
Ştii ce, este un salahor. Un salahor.
Adică, prostiile pe care le scrie...
Nu, de fapt, a scris o poveste bună. A scris o carte bună.
- "The Good Doctor". E bună. - Serios?
- Da. - Nu suport munca lui.
M-am gândit doar... ştii, sunt nostalgic în ultima vreme.
Şi m-am gândit să revăd nişte vechi prieteni.
Eu am auzit că te plimbi prin sală...
şi-ţi ceri scuze de la oameni.
Nu. Nu, deloc. Eu doar, ştii tu...
De când m-am lăsat de băut...
Am făcut efortul să mă împac...
cu toţi cei pe care i-am supărat când eram beat.
Ei bine...
Aştept.
Ce, am făcut... Ţi-am făcut ceva ţie?
Glumeşti?
- Ce? - Ce?
- Mă bucur foarte mult să te văd. - Ce drăguţ.
Vroiam să plec. Apoi te-am văzut, şi m-am gândit "I-am cumpărat cartea."
- Şi eu mă bucur să te văd. - Vreau să o semnezi. Îmi place.
Adică, poveştile sunt atât de sincere.
Şi sinceritatea se întâlneşte atât de greu în zilele noastre.
Îţi aduci aminte cine sunt, nu?
Am petrecut un weekend împreună în vara după terminarea facultăţii.
Adică, tu ai fost beat tot timpul...
dar nu pot să cred că nu-ţi aduci aminte.
Da, ştii am uitat multe în perioada aia.
Da, a fost tot weekendul.
Am făcut...
Poveste aceea... Cu fata cu părul lung.
Adică, nu am avut părul lung, dar...
- E vorba despre mine în ea, nu? - Nu. De fapt, nu chiar.
Cine a citit mai mult Quaaludes în căminul ăla decât eu?
- A fost fenomenal weekendul acela. - Acum îţi aduci aminte, nu?
- Da, da. Îmi aduc. - Pierderile de memorie s-au dus.
- Unele lucruri îţi revin în minte. - Da, aşa este.
- Vreau să spun că... - Aceea sunt eu în totalitate.
- Nu erai chiar... - Corect. Ştiu că sunt eu, şi atunci...
I-am spus mamei că sunt eu, iar ea le-a spus prietenelor ei. Bună.
- Bună, Sara. - Sara Sperietoarea.
Mă bucur să te văd. Arăţi grozav.
Mulţumesc. Vă las să...
Ne simţit grozav împreună.
Ţi-am citit cartea. E grozavă.
Nu trebuie să mă minţi. Am auzit destule... în seara asta.
Nu. Nu mint.
- E grozavă. - Serios?
Da. Bineînţeles că este.
Mulţumesc.
Am o poveste grozavă pentru tine. O pajişte.
Reuşită petrecere, Murph.
O pajişte, boscheţi, copaci.
Iarbă.
- Grozav, dar care e povestea? - Este natură.
Vorbesc despre natură. Frumuseţe.
- E minunat. Deja m-ai plictisit. - Eu...
- Ne mai vedem. - Este o pajişte.
- Mai trebuie lucrată. - Este... viaţă.
Ce adunătură de oameni, Doamne.
Şi, a meritat?
Incredibil. Cum de nu a venit?
Dau o petrecere pentru ea, şi ea nici nu vine.
Ţi-am spus că erau şanse mici, Murph.
Şi am invitat toţi colegii ei din facultate.
- Da. - E incredibilă.
Mulţumesc.
Deci, cred că este interesant pentru voi doi, nu?
Amândoi recent despărţiţi, clar interesaţi unul de celălalt.
Deci, ce veţi face diseară?
- Cum adică eşti singur? - Da.
Sunt... sunt recent despărţit.
Da. În sfârşit a părăsit-o pe proasta aia.
S-a eliberat pentru tine...
aşa că mă gândesc, că în seara asta...
- Ce faci? - o să faceţi ceva împreună.
- Încerc să te ajut. - Noapte bună, Murph.
- Felicitări. - Mulţumesc mult.
- Mulţumesc. - La revedere.
- Ne vedem curând. - Noapte bună.
Eşti un idiot, ştiai asta?
Încerc să te ajut.
- Cum de nu te-ai dus acasă cu ea? - Scuteşte-mă.
- Lasă-mi nişte timp. - Haide. Încerc să te ajut.
- Nu am nevoie de ajutor. - A fost patetică, prestanţa ta.
Bun, deja eşti ciudat. O să sperii copiii.
Da, păi sunt supărat.
Te invit la petrecerea mea, la care tu nu apari.
E bine dacă nu vrei să vorbeşti cu mine, dar am invitat-o şi pe Patti...
- Toţi prietenii tăi din facultate... - Ce vrei de la mine?
Ascultă, aseară m-am uitat prin nişte cutii...
şi am găsit poezia asta pe care ai scris-o.
Şi m-am gândit că poate vrei s-o citeşti,
să-ţi aduci aminte ce simţeai despre noi doi.
Ce simţeai pentru mine.
Nu am nevoie de amintiri.
Lasă-mă în pace. Mulţumesc.
- Nu vrei să o citeşti? - Arde-o.
- Patti? - Bună, Kate.
- Doamne. - Ce?
Murph e nebun. A venit din nou la şcoală azi.
Şi de data asta, m-a acostat cu o poezie de-a mea mai veche.
Ca si cum asta o să mă înmoaie.
Kate? Eşti ridicolă, iar el se comportă exemplar.
Ştii că a dat petrecerea aceea, aseară...
în speranţa că o să apari tu?
- Nu îi datorez nimic. - Kate, eşti încăpăţânată.
Nu, nu sunt. Mă protejez.
M-a rănit. Şi mi-am promis că nu o să-l iert niciodată.
Ce vrei să fac, să iau prânzul cu el?
Da. Şi chiar s-ar putea să te simţi bine.
Da.
O să mor de râs.
Bine. Bine, o să merg.
Dar doar dacă mergi cu mine. Eu nu...
eu nu vreau să fiu singură cu el.
Vezi, eu nu pot pentru că... plec la Hamptons cu Brian.
Grozav, grozav.
Tu mergi să ai o întâlnire romantică...
iar eu trebuie să stau cu Murph.
Cunoşti o cale mai bună spre casă
Asta este o cale spre casă, dar este prea lungă
Ea spunea, dacă ai ştii o cale mai bună spre casă
M-ai lua şi pe mine
Dacă aş ştii o cale mai bună spre casă
Şi te-aş lua cu mine, dar tot aş greşi
Ea spunea: Da, ştiu o cale mai bună spre casă
Dar e prea lungă
Există o cale spre casă, Există o cale spre casă
- Ea a spus... - Uită-te la locul ăsta.
Deci asta îţi aduce câteva best-seller-uri, nu?
Vezi? Ţi-am spus eu că trebuie să te apuci din nou de scris.
Da, păi...
Doamne.
- Cât timp ai locuit aici? - Aproape cinci ani.
Am cumpărat-o imediat după ce am vândut drepturile de film la Tonight's the Night.
A fost un film foarte, foarte bun.
A meritat fiecare bănuţ.
Doamne. Cine eşti?
Serios. Doamne.
Asta este o piscină?
Da. E destul de ridicol, nu?
Vreau să ştii că nu sunt un înotător foarte bun.
E în regulă. Suntem bine dotaţi cu echipamente de plutire.
Deci...
Deci, cred că...
- Ce ar trebui să... - Îmi pare rău.
Nu. E în regulă. Nu trebuie să...
Nu...
Vrei să dormi în camera mea...
- Nu ştiu. - Sau în camera de musafiri...
Cum ar trebui să facem? Cred că...
Eu votez pentru camera mea, dar nu vreau să te supăr.
Nu! Bineînţeles, doar suntem adulţi.
Am mai dormit în acelaşi pat, aşa că, da, am putea.
Da. Pe aici.
Ai bucătăria ta.
Câteva camere pentru oaspeţi, aici.
Baie pentru invitaţi.
- Foarte bine. - Biblioteca.
Dormitorul principal e sus.
Doamne, Brian.
Aici scrii tu?
Bine.
Te las pe tine să termini.
Vino aici puţin.
- Ţi-ai citit criticile recent? - Nu, e în regulă.
- Nu. Ajută cu... lipsa de încredere. - E în regulă.
"O colecţie de poveşti, pline de imaginaţie şi suflet.
"Domnişoara Petalson este o voce nouă binevenită.
"Ce te inspiră."
"Petalson capturează viaţa de student cu sinceritate."
- " Dedesubturile ei ating perfecţiunea." - Bine.
"Pătrunde autentic, natura umană."
S-a născut o adevărată scriitoare în New York."
- Asta spune. - Ajunge.
- Sunetul sunetelor - Asta eşti tu. Asta eşti tu.
Tălmăcitor
Şoapta, promisiunea, alinarea
Din locul unde te îndrepţi
Să...
În sfârşit am scris ceva...
- Si aş vrea să-l citeşti weekendul ăsta. - Sunetul sunetelor
- Tălmăcitor - Bineînţeles.
- Bravo ţie. - Tu
- În regulă. - Tu
Sunetul sunetelor
Tălmăcitor
Ai uitat cine eşti
Fără nicio legătură cu subiectul...
Spune-mi din nou cât de mult ţi-a plăcut povestea mea.
Bine. Ştii ce? Acum eşti calică.
- Sunt şi aşa destul de gelos. - Bine, bine.
- Iisuse.. - Mulţumesc. Nimic mai mult.
Bine. Dar serios, spune-mi...
Vreau să ştiu că ţi-a plăcut. Ţi-a plăcut.
Îţi place?
Sunetul sunetelor
Tălmăcitor
Tu
Se vede că eşti o persoană precaută...
dar care nu se teme să acorde a două şansă.
- Interesant. - Şi aici este linia inimii.
În general, cu cât linia este mai adâncă şi mai puternică...
cu atât mai cald şi mai statornic este devotamentul tău.
- Este adânc? - Da. Arată bine.
Mai puţin aici, unde este mai superficială.
Trebuie să fie Bernadette.
Tălmăcitor
La naiba.
Bună dimineaţa.
- Cum este plaja? - Frumoasă.
Da?
Cafeaua este deja acolo.
Grozav.
Mai am o mică surpriză.
Nu fi alarmată de cutie.
Un mic cadou.
- Ce este? - Este un cadou.
Trebuie să-l deschizi, prostuţo.
Este o cheie.
De la casă.
Când ai nevoie să scapi de oraş, că să scrii...
- Poţi să vii aici. - Brian, nu trebuia.
Haide. Nu-ţi face probleme.
Dacă te ajută să începi un roman, e perfect.
Sau dacă ai nevoie să vii aici să te gândeşti...
să-ţi limpezeşti gândurile, să citeşti ceva...
Sau orice. Vreau să o ai.
E prea mult.
Serios. Ce să fac cu toate astea, dacă nu pot să le împart cu cei pe care îi iubesc?
Îi plac. Înţelegi ce vreau să spun.
Mulţumesc.
Să mâncăm.
- Bună, ai venit. - Bună, Michael.
- Ce mai faci? - Bine.
M-am gândit să mergem vis a vis...
- Să mâncăm ceva, să vorbim. - Bine.
Apropo, arăţi foarte bine.
- Am înţeles că nu mai bei de doi ani? - Da.
Care a fost marea relevaţie?
M-am trezit pe marginea străzii...
lângă un bar la ora 6:00 dimineaţa.
Oamenii mergeau la muncă, îmi lipsea ceasul...
şi am găsit un bilet pe care spunea...
"Scuze pentru ceas, dar evident nu ai nevoie de el."
Deştept.
- Îi simţi lipsa? - Ceasului sau băuturii?
Nu încerca să fii glumeţ. Eu sunt glumeaţa, îţi aduci aminte?
Îmi aduc aminte, şi îmi lipseşte în fiecare zi.
- Ce îţi lipseşte cel mai mult? - Totul...
vin roşu cu mâncare italiană...
berea rece la meciurile lui Mets...
shoturi de vodkă pentru momente ca astea.
Întotdeauna ai fost agitat în preajma mea.
Serios, nu îmi dau seama ce vorbeşti...
pentru că eram fenomenali împreună.
Nu te exalta prea tare. Arătam bine împreună.
Eram grozavi împreună.
Şi până astăzi, a fost cel mai bun sex pe care l-am avut.
Este ameţeala băuturii care îţi umbreşte memoria.
Îţi aduci aminte de noaptea pe care am petrecut-o în Washington Square Park?
Îţi aduci aminte cât de grozavă a fost? Eu da..
Şi nu am fost beat în noaptea aia. Poate câteva beri, dar atât.
Bine, eram grozăvi împreună. Asta vrei să auzi?
A fost cel mai bun sex pe care l-am avut. Îmi dădeai cele mai dulci săruturi.
Erai cel mai bun prieten al meu.
Şi da, nu am iubit pe nimeni mai mult ca pe tine.
Acum înţelegi de ce nu te pot ierta niciodată?
Dar nu a fost ceea ce ai crezut tu. În regulă?
Nu mi-ai acordat niciodată şansă să mă explic.
Te-ai îmbătat, ai dat-o în bară, te-ai culcat cu o altă femeie...
deci, chiar nu înţeleg ce este de explicat...
sau cum ar putea să mă facă pe mine să mă simt mai bine.
Nu m-am culcat cu fata aceea.
- Te rog. Nu sunt o idioată. - De ce nu vrei să mă crezi?
- Pentru că eşti un mincinos. - Nu sunt un mincinos.
Te-am minţit într-adevăr în legătură cu unde am fost în noaptea aceea...
dar asta nu mă defineşte ca mincinos.
"Defineşte." Este un cuvânt mare pentru tine.
De ce faci asta?
Kate, am avut ceva grozav împreună...
şi am stricat-o, şi am regretat-o mereu.
Eu sunt aici că să îmi cer scuze, şi tu faci glume?
Care era numele fetei?
Glumeşti? Cum crezi că pot să-mi amintesc asta?
Eu îmi aduc aminte. Jennifer Gatits.
O panaramă din Long Island. Să vedem dacă o ai în agendă?
Şi bănuiesc după părul lung şi accent...
că se află în zona cu prefixul 516.
Bună, aş dori numărul de telefon pentru Jennifer Gatits.
G-A-T-I-T-S.
Nu sunt sigură de oraş. Mulţumesc.
Şi frumos nume - "Ga-tits."
Îmi fac legătură.
- Chiar este necesar? De ce faci asta? - Asta este ultima ta şansă.
Eşti sigur că nu vrei să-ţi schimbi versiunea?
Ştii ceva, Kate? Îţi spun adevărul.
A fost o plăcere.
- Ai nevoie de ajutor cu bagajele? - Nu, mă descurc.
Ce s-a întâmplat? Nu ai scos un cuvânt tot drumul.
Da. Eu...
Nu. Nu, totul e bine. Nu ai de ce să te îngrijorezi.
- Brian, am avut un weekend grozav. - Bine. Bine.
- Vorbim în curând. - Bine.
Ne mai vedem.
La naiba.
Kate?
Kate, eşti acasă?
Bună.
Pat, sunt eu.
Bună. Ce vrei?
Îmi este dor de tine. Îmi este foarte dor de tine.
- Şi, eu... - Chazz, nu este un moment foarte bun.
- Bine? Eu... - Am făcut o greşeală mare.
Şi eu...
Sunt un prost. Ştiu. Vreau să te văd.
- E bine? - Chazz, chiar nu este un moment bun.
Trebuie să plec. Pa.
Prostule.
Chazz?
Cu cine naibii vorbeai?
Cu nimeni. Cu nimeni. Ţi-am luat sucul.
Întoarce-te în pat.
Da.
A spus că îi este dor de mine...
şi că a făcut o greşeală.
Nu mai spune, a făcut o greşeală.
Ai face bine să nu te gândeşti să te vezi cu el.
Încă suntem căsătoriţi. Îi datorez asta.
Ba nu. Sunteţi despărţiţi.
Şi a spus că eşti proastă la pat...
pe când Brian Callahan şi-a declarat dragostea pentru tine.
Nu e greu să îţi dai seama, Patti.
Kate, Chazz nu este un tip cu care mă văd de trei luni.
Sunt măritată cu el de şapte ani.
Dintre care şase ai fost nefericită.
Doamne. Îţi aduci aminte cât îl iubeam când ne-am cunoscut?
Trebuie să vorbesc cu el.
Gândeşte-te cât de ipocrită aş fi...
încerc să te conving pe tine să vorbeşti cu Murph de câteva săptămâni...
iar eu nu-i dau lui Chazz şansa să vorbească cu mine.
Cât de mult puteai să te schimbi de când ne-am despărţit?
Mult. Sunt cu totul altă persoană.
Mă gândesc să încep terapie.
Vreau să-mi exteriorizez sentimentele
Minunat, Chazz.
Nu, e chiar minunat.
Eu doar... Un lucru care...
cred că motivul pentru care ezit să încercăm iar este...
este că nu ştiu care este lucrul care te interesează pe tine la mine.
Eşti frumoasă. Eşti deşteaptă. Eşti sexy.
Eşti fantastică. Ai simţul umorului.
Ai un păr minunat. Tu...
Totul. Ai stil.
Îţi aduci aminte când am început să ieşim împreună?
Mi-ai adus o carte la restaurant, corect?
Hemingway, nu?
Nu îmi aduc aminte titlul, dar a fost...
A fost bună. A fost foarte bună.
Atunci, de ce nu le-ai mai citit?
Când te-ai măritat cu mine, nu te-ai măritat cu un profesor de la Oxford.
Nu ţi-am dat nicio iluzie falsă...
referitoare la potenţialul meu academic.
Ascultă. M-am schimbat.
M-am schimbat. Vreau să fie bine. Înţelegi?
Am angajat un manager nou, că să ajung acasă devreme seara.
Nu mai vin la 2:00, 3:00, 4:00. Sunt acasă.
Bine, şi când eşti devreme acasă în fiecare seară, ce vrei să faci?
Pat, ce înseamnă asta, Inchiziţia Spaniolă?
Serios. Întrebări, întrebări... Ce...
Glumeşti?
Suntem aici că să lămurim problema.
Să punem întrebări.
Suntem aici că să ne împăcăm.
Doar atât. Corect?
Eu asta vreau.
- Adică, haide. - Asta este problema la tine, Chazz.
Tu nu asculţi, pentru că am venit aici să vorbim...
şi doar asta facem... vorbim.
Dacă am putea să facem dragoste încă o dată.
De ce eşti atât de îngrijorat? Nu o să se împace cu el.
- Poartă inel pe degetul mare. - Aşa este.
Totuşi, toţi am stat într-o relaţie mai mult decât trebuia...
doar pentru a nu-l răni pe celălalt.
Dacă se întoarce la tipul ăla, o să îmi frângă inima...
Sunt atât de îndrăgostit de fata asta.
Iisuse. Nu o devii sentimental acum, nu?
Taci din gură. Nu pot să-mi împărtăşesc sentimentele?
Ai idee câte discuţii emoţionante am avut cu tine?
Atunci vorbea băutura din mine, da?
Aşteaptă. Mă sună cineva. Ştii ce? Te sun eu înapoi.
Murph la telefon.
- Bună, Murph, sunt Kate. - Bună, Kate. Ce faci?
Vroiam doar să-mi cer scuze...
pentru comportamentul meu dezagreabil de ieri.
Scuzele sunt acceptate.
Ce faci? Parcă eşti într-o cameră cu ecou.
Nu, nu. Sunt la birou.
Vorbeşti cu mine când eşti la baie, nu?
- Nu, sunt la birou. - Drăguţ. Spală-te pe mâini şi sună-mă.
Ascultă, tu m-ai sunat. Trebuia să răspund, nu?
Alo?
Murph la telefon. Sunt curat.
Deci, m-am gândit la ce ai spus...
şi cred că am fost...
vreau să te cred, aşa că uite ce îţi propun.
Hai să luăm cina împreună. În seara asta, la 8:00.
9:00 ar fi mai bine.
- Atunci, la 9:00 să fie. - În regulă, 9:00 este.
Ne vedem atunci, iubito.
Mulţumesc pentru prânz, a fost drăguţ
- Da. - Te sun, mâine, sau ceva de genul ăsta.
Doar atât?
Ăsta este sfârşitul întâlnirii? Nu vrei să mă inviţi sus, la tine?
Nu, nu. Am treabă.
De ce? E cineva acolo?
În afară de Kate? Nu.
Este mijlocul zilei.
Am înţeles. Genial. Întâlnire de prânz.
Bine. pot să te întreb ceva?
Dintre toţi bărbaţii din New York, a trebuit să te duci la el?
Nu m-am dus la nimeni, şi nu am de gând să mă explic iar.
Eşti îndrăgostită de el?
Sunt aici, nu? Acord relaţiei noastre încă o şansă, nu?
Da, sigur. Munceşti foarte mult.
Ce vrea să însemne asta?
De ce nu pot să urc la tine în apartament? Să mergem.
- De ce faci asta? - Putem să facem dragoste.
- Îl iubeşti? Ai sentimente pentru el? - Plec. Mă duc acasă.
- Îl iubeşti? Îl iubeşti? - Nu ştiu!
Nu ştii? Ascultă. Eu sunt soţul tău, da?
Dacă ai sentimente pentru el, măcar minte-mă.
Asta fac oamenii că să se protejeze reciproc. Mint, înţelegi?
De asta am minţit de fiecare dată, când m-ai întrebat unde sunt.
Adevărul te-ar fi distrus.
Pat.
Pat, haide. În regulă, pleacă atunci.
Bine. Continuă să mergi.
E minunat.
Vrei adevărul?
Pat! Sunt soţul tău.
- Bună, sunt Murph. - Parcă ai spus ora 8:00.
- Ai întârziat o oră. - Am spus 9:00. Am căzut de acord.
Glumeam, urcă!
- Bună. - Bună.
Uită-te la tine.
Mulţumesc. Intră.
Ce faci cu coşul ăla?
Mă gândeam la un picnic în Washington Square Park.
Ştii că este Decembrie, ora 9:00 seara?
Da, dar am o sticlă de vin de mere...
un prosciutto minunat, puţin provolone...
Ar fi drăguţ.
Uită-te la pantofii mei. Ce vezi?
Nu ştiu. Trebuie să ghicesc designerul?
- Sau... - Sunt tocuri.
Şi tocuri, înseamnă că mergem la restaurant nu la picnic...
- Indiferent cât de bun este prosciutto. - În regulă.
În regulă, dar m-am gândit că ar fi drăguţ.
Ştii tu, o plimbare pe aleea amintirilor, în parc.
Este o idee drăguţă, dar nu în seara asta.
În seara asta, vreau să mă duci...
la cel mai bun restaurant din New York.
Trebuie să defineşti "cel mai bun." Cea mai bună mâncare, cel mai romantic?
- Amândouă. Şi scump. - Serios?
Şi de ce este asta atât de important?
Pentru că eu sunt profesoară, iar tu ai cumpărat un apartament de 3.5 milioane.
- Este un motiv destul de bun pentru tine? - Destul de bun.
Arăţi foarte bine în seara asta.
Deci vrei scump?
Mergem în direcţia asta.
Bine, este ceva ce trebuie să clarifici pentru mine.
- Orice. - Cum ai luat examenul pentru barou?
Am copiat puţin, puţin de tot.
- Era a treia dată. Ce eram să fac? - Ştiam eu. Ştiam eu.
Nu pot să cred că ai vrut să ne vedem aici.
Aceeaşi bancă?
Drama şi suspansul nu sunt la fel de mari.
M-am gândit că o să interpretezi pozitiv.
- Pozitiv? - Da.
Aici ne-am despărţit prima data.
Da, dar ne-am reîntâlnit.
Scuză-mă. Sunt confuz. Ne-am împăcat?
Nu.
Atunci de ce ar trebui să gândesc pozitiv?
Pentru că vreau să ne împăcăm.
Doar că nu acum. Nu încă.
Ce faci?
Nu are nicio logică, Patti. Suntem amândoi singuri.
Amândoi vrem asta.
De ce să nu încercăm acum?
Pentru că am nevoie de timp pentru mine.
Să mă vindec.
Să mă regăsesc, să mă cunosc pe mine.
Vreau să încep să lucrez la un nou roman...
şi dacă sar într-o relaţie cu tine...
atunci o să fiu concentrată pe noi doi, şi nu pe scris...
şi asta nu se poate întâmpla din nou.
Trebuie să îi acord talentului meu o a doua şansă.
Tu ştii cu cine vorbeşti acum, nu?
Eu sunt cel care te-a împins să începi să scrii din nou.
- Atunci, tu ar trebui să mă înţelegi. - Atunci...
de ce trebuie să se excludă reciproc?
Poţi să scrii şi să fii într-o relaţie.
Deci, ce? A doua...
A treia şansă, de fapt, sau a câta o fi,
trebuie să aştepte?
Nu am încetat niciodată să te iubesc.
Te iubesc. Am doar nevoie de timp.
E nasol.
Bine.
Nu îmi vine să cred cât de bune sunt recenziile la romanul tău.
De necrezut.
Trebuie să admit totuşi. Mi-a fost greu să o parcurg.
A trebuit să mă uit în dicţionar, prea mult pentru mine.
Nu mi-ai spus că Brian se întoarce în oraş.
Nu ţi-am menţionat asta?
Nu. Poate că ai uitat, nu?
Cred că am uitat.
De ce nu mai petrece aşa de mult timp în New York?
A scos şi el un nou roman, şi este în turneu cu el.
Dar cred că are de-a face cu faptul că i-ai frânt inima...
şi nu poate merge pe străzile New Yorkului fără să se gândească la tine.
Plânge foarte mult. Toată treaba asta e patetică.
Nici nu-mi place să mă gândesc.
Nu cred că suferă atât de mult.
L-am sunat de multe ori, şi nici nu mi-a răspuns, aşa că...
Se întâlneşte cu cineva?
Am crezut că ne-am înţeles când am devenit avocatul tău...
că nu vom discuta probleme sentimentale care au legătură cu prietenul meu.
- Nu am discutat? - Bine. Ai dreptate.
- Am dreptate? - Da.
Kate, să mergem. O să întârziem.
Doamne, Patti. Ţi-a spus? Deja avem planuri pentru cină.
Îmi pare rău. Am uitat complet că ieşim cu părinţii lui.
Kate, nu este nicio problemă.
Îţi dă o idee de cât de mult aşteaptă asta, nu?
Să mergem. Mamei îi este dor de tine.
Eu sunt cea amuzantă, da?
E în regulă. Mă duc acasă să citesc ceva.
- De una singură. - Nu, nu. Vino cu mine.
Orice scuză e bună că să nu vorbesc cu mama lui.
Kate. Să mergem.
- Eşti bine? - Da.
E grozav. Totul e bine.
Bună, Brian.
- Deci, Frank e mort. - Da, este.
Asta înseamnă că s-a terminat?
Este ultimul Knight.
Da.
Domnule Callahan. Îmi pare rău.
- Ştiu că sunteţi aici de o oră. - Da.
- Dar coada se întinde după colţ. - Serios?
Da. Şi va trebui să staţi mai mult decât aţi anticipat.
- E bine pentru dumneavoastră? - E bine.
Mulţumesc.
- Bună. - Tipule. Mi-a plăcut la nebunie.
- Da? - Mi-a plăcut.
Sunt atât de fericit că te-ai întors la poveştile cu Knight.
Dar l-ai omorât pe Frank. O să-l aduci înapoi, corect?
E mort.
Păcat.
Ce ai acolo?
Semnează asta.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Bună. - Bună.
Stai puţin. Îmi pare rău...
trebuie să iau o scurtă pauză.
Dar mă întorc, şi semnez orice aveţi.
Am citit cartea ta. Felicitări.
"Palm Reader". Drăguţ titlul.
Mersi. Nimeni nu cumpără.
Cedez toate vânzările mele pentru una dintre recenziile tale.
Da, dar dacă nu erai tu...
să mă ajuţi, într-un fel, nu aş fi avut recenziile alea.
Deci.
- Deci. - Mult timp.
Da.
Ce mai faci?
Foarte bine.
Cu excepţia...
De ce nu mi-ai răspuns la niciun telefon?
- Nu am putut. - De ce nu?
Pentru că mă durea.
Şi nu mai vreau să mai trec niciodată prin aşa ceva.
Înţelegi de ce a trebuit să-mi iau timpul ăla, nu?
A trebuit să am grijă de mine că să fiu pregătită pentru tine.
Ştiu. Dar nu mi-a făcut viaţa mai uşoară.
Ce spui de acum?
Sunt în oraş doar noaptea asta.
Merg pe plajă în weekend.
După care trebuie să-mi continui turneul pentru carte.
Deci, să înţeleg că nu există nicio şansă să ne vedem.
Nu cred că este o idee bună.
Domnule Callahan...
Îmi pare rău că vă întrerup, dar sunt mulţi oameni care aşteaptă.
Vin imediat.
Nu mi-ai semnat niciodată cartea.
- Glumeşti. - Nu. Scrie ceva pentru mine.
- Mă bucur că te-am revăzut. - Şi eu.
Fato, ai garda sus
Te ascunzi după un zâmbet frumos
Cum poţi să vezi, eşti la mijloc
Între tine şi mine
Acum durează mai puţin
Ţine minte
Eu însemn mai mult decât ce vezi
Dacă ai încerca
Să te strecori prin sare şi nisip
Şi mare
Să laşi garda jos
Să mă iei în braţe
Bună?
Brian?
De ce nu mă mai vrei
Tu îmi dai
Fiori pe spate
Iubirea noastră neclintită
Fiori care îmi aduc aminte
Că tu eşti
Mai mult decât un prieten
Că tu eşti
Petrecem atât de mult timp împreună...
Subtitrarea: krystyna21-Subtitrari-noi team www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania