Faceți reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
REGINA DEȘERTULUI
Izbucnirea Primului Război Mondial a accelerat dispariția Imperiului Otoman,
care conducea Orientul Mijlociu de cinci secole.
Puterile coloniale au pus ochii pe împărțirea prăzii...
Presupunând că Imperiul Otoman va deveni defunct într-un final,
Rusia ar lua Dardanelele, teritoriul cel mai apropiat de ei,
iar italienii ar lua insulele de pe continent.
- Și francezii n-au nicio problemă cu asta ? - Francezii au o problemă cu orice.
Asta e firea lor.
Și porțiunile mari ?
Îndată ce le-am cedat lor controlul Siriei și Libanului, a fost mai ușor.
Hai să-ți citim mintea.
Dle Churchill, chiar doriți Libanul pentru Imperiul Britanic ?
E o bătaie de cap, care ține de 1.000 de ani și nimeni nu-i va găsi leac.
Iar Siria ar putea ridica o problemă și mai mare.
Sunniți, șiiți, alamiți, druzi, creștini, toți sar unul la gâtul altuia.
Iar în Nord, kurzii... Să-i lăsăm pe francezi să se ocupe de ei.
Sau să-i lăsăm să încerce să se ocupe de ei.
- Și să-i lăsăm să eșueze. - Știu de unde ai toate informațiile astea.
Vrei să spui că... de la acea femeie ?
De la acea femeie ?!
Rivalitățile mărunte au loc doar după cocktailuri.
Și acum, pentru noi.
Zona B este domeniul nostru de influență.
M-am luptat cu francezii pentru Bagdad, Bazra, Kuweit.
Zona aceasta va fi sub controlul nostru direct.
Și cum delimităm granițele ?
- Se vor organiza mai târziu. - Nu.
Ăsta e momentul. Acum trebuie să fie.
Problema noastră începe aici în Sud.
Acum e doar o line punctată roșie.
- Avem o problemă cu Ibn Saud. - Ticălosul.
De fapt avem două probleme.
În primul rând vrea toată Arabia ca și țară separată doar pentru el.
Ticălosul.
Și în al doilea rând, vrea o graniță flexibilă.
Unul din triburile sale merge în nord la pășuni, vara.
Nu sunt pășuni afurisite. E doar nisip.
Și vrea o graniță... în funcție de deplasările oamenilor, nu teritorială.
N-o să meargă.
Cine cunoaște cel mai bine triburile ?
Descendențe, afiliații, rivalități.
Cine cunoaște cel mai bine triburile beduine ?
Și cine o să conducă peste toate astea ?
Vorbim cu potențiali viitori regi.
Cine cunoaște candidații ? Cine-i cunoaște cel mai bine ?
Femeia, Gertrude.
Gertrude și mai cum ?
- Gertrude Bell. - Cățeaua prostuță.
E o palavragioaică de femeie-bărbat încrezută și entuziastă.
O călătoare cu mintea cât un purice.
Gertrude.
12 ANI MAI DEVREME
- Gertrude, uită-te la mine. - Mamă, n-o face.
- Ce ? - Nu-mi spune cum să mă comport.
Mi-e teamă că am s-o fac oricum.
- Vei zâmbi. - Da, mamă.
Nu-i vei speria pe tinerii bărbați cu inteligența ta.
Cum să fac asta, nu pot s-o fac pe proasta.
Doar... ascultă ce au de zis și zâmbește.
Asta va fi greu.
- Gertrude... - Îmi place.
Îmi place.
Routon Grange Domeniul familiei Lowthian Bell
- Apoi ? - Vrei să spui după leu ?
- Da. - Apoi am împușcat un elefant.
Și toate astea s-au întâmplat în Sudul Sudanului ?
Nu, grupul meu de vânătoare se mutase în Kenya până atunci.
Doamne, ce safari a fost !
Bănuiesc că n-ai împușcat doar un elefant.
Mai întâi un rinocer, apoi un leu, apoi doi elefanți masculi.
Au mai rămas elefanți în Africa ?
Asta însemnând ce, domnișoară ?
Gertrude...
mi-ar plăcea să fugim împreună.
Unde ? În Paris, India ?
La piramide ?
Afară e un hambar.
Vrei să spui fân ?
Nimeni n-ar observa dacă am pleca pentru câteva minute.
Vrei să spui pentru preacurvie. Rapid și direct.
Absolut.
- Precum vitele pe câmp ? - Absolut.
Arnold Runcie, abia te cunosc.
- Dar se pare că-ți plac vacile. - Absolut.
Câte ai ?
Lângă Newcastle am 800 de herefordshire.
În Nord, în Scoția, am 2.000.
- Angus ? - Da.
Angus negre.
Dră Bell, vă mulțumesc pentru onoare.
Aici, dle Havenhurst.
Aici, la stânga dv.
Mii de scuze.
Dumnezeule mare !
Trimite un cutremur, te rog.
Nu pot să mai suport.
Mă simt atât de domesticită.
- E sufocant pentru mine. - Gertrude, ce-aș putea să spun ?
O spun eu. Nu trebuia să-ți permitem să te duci la Oxford.
Dar, dragă, e printre singurele femei
care au studiat istoria și care au absolvit cu cele mai mari onoruri.
O tânără necăsătorită dintr-o familie bună, n-ar trebui...
N-ar trebui lăsată pe stradă fără însoțitor.
- Gertrude, vrei să stai jos, te rog ? - Nu, nu vreau.
Dragă, mereu te-am sprijinit.
Te-am privit cum te-ai cățărat pe roci ascuțite.
Și să nu uităm câte doici au renunțat din cauza încăpățânării tale.
Și ce dacă.
Îți amintești când te-ai cățărat pe acel copac înalt din parc ?
Și aveai un abajur mare pe spate.
Da, îmi amintesc asta.
Da, aveai 5 ani, și deja erai o cititoare avidă.
Iar cineva ți-a arătat, în mod stupid, cartea cu schițe a lui Leonardo da Vinci.
- Mi-o amintesc pe cea cu parașuta. - Cine ar avea nevoie de o parașută ?
Toată lumea are nevoie de una.
Probabil că m-a durut mai mult pe mine decât pe tine, când ți-ai scrântit glezna.
Nu-mi place să mă gândesc la asta, mă doare și acum.
Scoate-mă de aici, te rog.
Te rog, te rog, scoate-mă de aici !
India, Arabia, oriunde. Te rog !
Știi...
Indiferent cât m-ar durea să nu te am prin preajmă,
chiar va trebui să te scoatem de aici.
Unde ?
Ce zici de Teheran ?
La ambasadă.
O LUNĂ MAI TÂRZIU
O voi prezenta pe Gertrude.
E vremea prezentării. Îmi dai paharul tău pentru o clipă ? Mulțumesc.
Excelențele voastre.
Poftim. Doamnelor și domnilor, veniți în față.
Veniți în față. Mulțumesc.
Aș vrea să v-o prezint pe Gertrude Lowthian Bell.
E o tânără erudită genială.
Și sunt norocos s-o numesc nepoata mea.
Este într-adevăr fata surorii soției mele.
Și o iubim.
Și sunt sigur că toți îi veți face șederea o experiență minunată.
În ce privește întoarcerea dragii mele soții,
băieți, viața sălbatică s-a terminat.
Gata cu călăritul cailor până în sufragerie.
Gata cu orgiile la beție pe peluza noastră britanică bine tunsă.
Gata cu salvările domnițelor aflate la ananghie.
Și gata cu expunerea publică
a celei mai sălbatice lipse de respect către iubita noastră regină Victoria.
Cea care cred că trebuie să petreacă timp aici
pentru a se abate de la mărețul ei plan de a avea un imperiu pudic.
Pentru Imperiul Britanic !
Și pentru Persia.
Țara cu 5.000 de ani de poezie.
De ce am paharul gol ?
Unde-i șampania ?
Ce miresme ! Nu-mi vine să cred.
- Și păsările. - Privighetoarea.
Când plâng noaptea în pernă, ea mereu mă face fericită.
Ea ? Cred că doar masculii cântă.
- Nu-mi strica bucuria. - Îmi pare rău, Flo...
Bună !
- Sunt Henry Cadogan. Sunt... - Henry e secretarul Ambasadei.
De fapt sunt doar al treilea secretar.
Dră Bell, vă urez bun venit la Ambasada Maiestății Sale Regina.
O Maiestate pudică.
Am fost desemnat oficial să fiu protectorul tău și să te amuz, deci...
dacă ai nevoie de ceva, dă-mi de știre.
Așa voi face.
Henry.
Henry, te rog arată-ne lovitura ta specială.
Florence, masa nici măcar nu-i liberă.
Te rog.
Nu, nu-s artist de circ.
Are două lovituri speciale incredibile.
Arată-ne "Orbita Lunii".
Florence, e stânjenitor.
- Cum se numește cea de-a doua lovitură ? - "Saltul broaștei."
Henry, arată-ne trucul tău cu cărțile de joc.
Are cel mai bun truc dintre toate.
- Serios ? - Te rog.
Florence, e un truc prostesc. Nu !
Vino, vino.
Dră Bell, pot să vă sugerez să scoateți patul pe acoperiș, sub cerul liber.
Într-adevăr îmi plac stelele noaptea.
Deși trebuie să vă îmbrac patul cu o plasă împotriva țânțarilor.
Țânțarii sunt groaznici.
- Dră Lascelles, nu te plictisim ? - Nu.
O, nu. Nu, nu, nu.
Florence. Florence, vrei să vii, te rog ?
Acum ?
Noul ambasador italian are un cadou pentru tine.
- Henry, mă întorc imediat. - Bine.
Parcă ar fi grădina Bestiei.
E un coșmar perfect al florilor și al sentimentului.
Dle Cadogan știți cumva ce spune această inscripție ?
Da.
E scrisă în farsi.
Dar în forma medievală a limbii.
Puteți s-o citiți ?
"Cu ele, sămânța Înțelepciunii am semănat"
"Și cu propria-mi mână am lucrat spre a crește..."
"Și asta a fost toată Recolta pe care am cules-o"
"Venit-am ca apa și plecat-am ca vântul."
Dră Bell, cunoașteți arta poetică ?
- Îl știți pe Omar Khayyám. - Da.
Vreau să învăț limba lui.
Dragă mamă,
mă folosesc de ocazia de a-ți trimite această scrisoare
cu traista diplomatică de azi.
Prima mea săptămână a fost prețioasă și am început să învăț farsi,
pentru a-i citi pe poeți în limba lor originală.
Dl Cadogan, care lucrează la ambasadă a fost de mare ajutor în această privință.
E agreabil, inteligent, citit,
și are grijă de mine și de Florence.
Îmi place de el.
Azi ne-a invitat să călărim.
- Dar Henry, nu știi să călărești. - Ba pot.
Dacă vei cădea ?
- Să sperăm că nu se va întâmpla asta. - Nu-mi place când călărești.
- De ce nu ni te alături ? - Mi-e teamă de cai.
Pa.
Dră Bell. Ăsta e locul meu preferat din tot mediul rural.
La sfârșitul iernii, când nivelul apei e foarte ridicat
păstorii înoată cu turmele lor către pășune, vara.
Uneori sunt mii de oi.
Iar păstorii înoată printre ele purtând niște piei de capră umflate.
- Da, am văzut asta. - Da ?
În reliefuri babiloniene.
Făceau acest lucru și acum 4.000 de ani.
- Încă o fac. - E extraordinar.
Uneori urc acolo.
Mă pricep destul de bine la cățărat, dar cum Dumnezeu ajungi acolo sus ?
Mărturisesc că e destul de ușor.
Mergi prin spate și urci.
De ce ?
De ce te duci acolo ?
Mă duc când mă simt singur.
Mă simt foarte singur uneori.
Gertrude.
- Da ? - O scrisoare.
- O scrisoare pentru mine ? - Nu, pentru Henry.
- Te referi la dl Cadogan ? - Da, la Henry.
Poți să-i dai scrisoarea asta, te rog ?
De ce nu i-o dai tu însăți ?
Nu pot.
De ce nu poți ?
Gertrude, ca de la femeie la femeie, n-o să spui nimic ?
- Nu, nu voi spune. - Nimănui ?
Niciunei persoane. Îți promit.
Încă de anul trecut. Adică de un an, două luni și 11 zile...
Ce e ?
Am făcut...
o pasiune pentru Hery.
Ce ți-a spus azi ? A vorbit de mine ?
Nu, doar am vorbit despre păstori.
De ce nu-i poți la dlui Cadogan scrisoarea ta ?
Nu pot, pur și simplu.
Și dacă-i trimit scrisorile prin poștă aș putea stârni bârfe când ar ajunge la el.
Scrisori ?
Am scris două sute două.
De asta e... atât de îngrozitor.
Nu le pot trimite.
Scumpă Florence, draga mea.
Știi că aș face orice pentru tine.
Dar nu pot purta bătăliile inimii tale.
Dragă tată,
nu știu de unde să încep.
Orientul este ca un vis prelungit.
Are grijă de mine mătușica, iar pentru restul
dl Cadogan este un bun ghid și un bun protector.
Are grijă de Florence și de mine.
Ne arată lucruri minunate în bazaruri.
E mereu lângă noi când avem nevoie de el.
Și niciodată când n-avem nevoie de el.
Grăbiți-vă.
Da. Mulțumim că ne-ai adus.
Vezi. Chiar se mănâncă și capetele aici.
Da ?
- E o delicatesă ? - Da.
Ce culori !
- Da. - Sunt atât de drăguțe.
Asta e paprika. O poți gusta.
Pot ?
Cum se spune: "Mulțumesc".
Îți place, Florence ?
Dră Bell.
Nu m-am culcat, sperând să te văd.
N-am venit să joc biliard.
De ce ai venit ?
Am venit să-mi arăți trucul cu cărțile de joc.
Am înțeles.
Îl voi face, atunci.
Va trebui să vii mai aproape.
După cum vezi, pachetul este amestecat deja.
Cărțile roșii și cele negre sunt plasate la întâmplare.
Acest truc este diavolesc.
Pentru că din momentul ăsta nu voi mai atinge cărțile.
Tu vei face totul.
Eu ?
O să arunc o vrajă asupra ta.
Iar sub această vrajă, fără să te uiți,
vei putea să stabilești dacă o carte e roșie sau dacă e neagră.
Fără să mă uit la carte ?
E imposibil.
Potrivit legilor probabilității.
Sub vraja mea
legile nu există.
Poți începe.
N-o întoarce.
N-o întorc.
Ce culoare are ?
Neagră.
Roșie.
Neagră.
Roșie.
Neagră. Neagră.
Roșie. Roșie. Roșie.
Voila.
Dle Cadogan, ai atins cărțile din nou.
Atunci când le-ai întors.
Gertrude, ești foarte deșteaptă.
Ești singura care a observat asta.
Adineauri mi-ai spus "Gertrude", Henry ?
Da.
Iar tu mi-ai spus Henry, adineauri ?
Pereții au urechi.
Cum funcționează trucul cu adevărat ?
Nu-ți spun.
Dar ești foarte aproape.
Sunt ?
Îmi plac mult păsările de aici.
Pentru ele vin aici.
Ăsta e Turnul Tăcerii.
Gertrude, ești sigură că vrei să urci până la capăt ?
Da, sunt sigură.
Da.
Ar putea să fie oase.
Cranii.
Vulturi.
Și dacă mâniem vulturii ?
Probabil că ne-au auzit și au zburat.
După cum ți-am spus, zoroastrienii își lăsau aici morții, pradă vulturilor.
Îi consideră sacri.
Ți-e frică ?
Nu mă tem.
Gertrude Lowthian Bell.
Vreau să te sărut.
Poate n-ar trebui să ne sărutăm aici.
Fugi. Haide.
Florence încetează cu smiorcăiala.
- Tată... - Frank.
- Nu începe cu asta. - E fată.
La masa mea nu se plânge.
Îmi pare rău că am născut o fiică, tu voiai un băiat, evident.
În niciun caz. Puteai să naști și un dromader și nu m-aș fi supărat.
Ascultă draga mea.
Există și o parte bună a lacrimilor.
Dacă plângi mult, te duci la toaletă mai rar.
Hai să fumăm un trabuc împreună.
- Pâine. - Da.
O felie de pâine.
O bucată de pâine.
Vin sharab. O butelcuță de vin.
Și...
Te descurci foarte bine.
- Da ? - Da.
"O bucată de pâine sub creangă, O butelcuță de vin, O carte a versului."
"iar tu, lângă mine stând în sălbăticie."
"Iar sălbăticia e un paradis îndeajuns."
Mai mult.
Uită-te la versul ăsta.
"Pasărea Timpului are doar un mic fel"
"de a zbura."
- E de la Alexandru cel Mare. - Da.
2.200 de ani se uită la tine.
- E pentru mine ? - Nu.
Doar jumătate.
Am pus un fierar s-o taie în două.
Așadar, o jumătate e a ta și una a mea.
Oriunde ești în lume.
Și oriunde aș fi eu.
Asta e dovada că aparținem unul altuia.
Și dacă unul dintre noi moare, atunci celălalt păstrează toată moneda.
Henry.
Gertrude Lowthian Bell.
Vrei să te căsătorești cu mine ?
Am auzit bine ?
Da, căsătorește-te cu mine. Te căsătorești cu mine ?
Te pui în genunchi ?
O, nu.
N-am făcut-o cum trebuie.
- Da. - Da ?
Uite.
E bine așa ? Te căsătorești cu mine ?
Da.
Henry ?
Ce faci ?
Cum ai trecut de paznici cu o scară ?
Știu cum să fac toate lucrurile importante ale vieții.
Dar puteai să cazi.
Era foarte important să rezolv un anumit mister.
Ce mister ?
Vezi tu...
Iubesc zâmbetul tău.
Dar mulți bărbați, îndrăgostiți de zâmbetul unei femei,
au făcut greșeala de a se căsători cu întreaga fată.
Uite întreaga fată.
Mă întreb de ce nu mi-a răspuns tata.
Nu-ți face griji, mereu e o întârziere,
pentru că trebuie sortată corespondența în biroul străin din Londra.
Acum două zile am trimis o telegramă.
Ai trimis o telegramă ?
De la Ambasadă ?
- Deci... toți au aflat despre noi ? - Nu.
Nu, am spus doar: "Ai trimis un răspuns ?"
Și n-am primit nicio veste.
Niciuna din partea lui.
Sunt îngrijorată.
Pot să vă ajut ?
O livrare rapidă. De la dispecerat.
Am observat că în oficiul poștal era această scrisoare pentru dv.
Știam că o așteptați.
Sunt mereu la dispoziția dv.
Aș vrea...
- Aș vrea... - Ce ai vrea ?
Aș vrea să știți că mi-aș da viața pentru o femeie ca dv.
Mă întorc acasă și vorbesc cu tatăl meu.
Iubirea n-are lege. Nu pleca.
Trecutul său nu-i impresionant.
Nu-mi pasă.
Ai idee cât câștigă un diplomat începător ?
Aș putea trăi într-un cort cu bărbatul pe care-l iubesc.
Lucrurile pe care le-am aflat despre el și pe care probabil nu le știi...
Știu totul.
Probabil nu știi că omul e parior.
A acumulat datorii însemnate.
Și tu ai avut o datorie enormă.
Când ai pus pe picioare combinatul siderurgic. Ai avut.
- Răspunsul meu rămâne nu. - De ce ?
Nu-mi dau consimțământul pentru acest...
acest plan copilăresc.
Privighetoarea cu picături din inima-i sângerie
A hrănit trandafirul roșu.
Apoi a venit vântul.
Și prinzând-o, ramurile invidioase
I-au încolăcit inima cu o sută de spini.
Scrisoarea asta tocmai a ajuns cu traista diplomatică de la Teheran.
Spune că moneda și hainele dlui Henry Cadogan
au fost găsite aranjate cu grijă pe o piatră, lângă un râu.
Trupul lui Cadogan a fost găsit în ziua următoare
pe fundul unei stânci.
Pe partea opusă a râului.
Ambasada regretă să vă informeze despre acest accident tragic.
N-a fost niciun accident.
Mai e, de asemenea, un bilet scurt din partea lui Cadogan,
pe care am ezitat să ți-l dau.
Gertrude, te las.
Dragoste eternă ce o păstrează în brațele satisfăcute.
Pământul, aerul, adâncul.
Lumina nopților și recolta inimii mele.
Ești al meu, în sfârșit, în amintirea veșnică.
O, ce ușor a fost să pleci !
Mi-a lăsat înălțimea pelerinajului.
O, eu nu pot începe călătoria, pentru Dumnezeu,
Ajută-mă să ridic povara grea.
Iar Mila fie-mi tovarăș de drum.
Fața mi-e impregnată de praf, nopțile-mi-s ude.
De praf și lacrimi, bolta de turcoaz.
Îmi trebuiesc cărămizile pentru a casei bucurii. Și totuși
Nu m-am adăpostit, iar timpul s-a dus.
Ce-am să joc ?
Pe podeaua în carouri a nopții și a zilei,
Moartea a câștigat jocul.
TREI ANI MAI TÂRZIU
Pentru prima oară în viața mea știu cine sunt.
Inima mea aparține deșertului.
Amman, 1906 Consulatul Britanic
- De ani de zile. - Ani ?
Dar de ce se aventurează în deșert, o femeie singură, în vreme de război.
Ați fost vreodată în deșert ?
Ce legătură are asta ?
Eu aș vrea să știu altceva.
Ce vă aduce aici ? De ce ați plecat definitiv din Anglia, după cum ați spus ?
Să fiu sinceră, nici eu n-am înțeles pe deplin.
Dar am avut momentul meu de revelație.
Dră Bell, permiteți-mi să fiu sincer.
Sună jalnic.
Și care sunt intențiile dv ?
Intențiile mele sunt să mă mut acolo
și să fac niște cercetări arheologice.
- Să studiez beduinii. - Beduinii ?
N-o să se întâmple acest lucru.
Vă reamintesc că ei sunt sub administrație turcă.
O să le cereți lor permisiunea ?
Nu, și n-o să cer nici permisiunea dv.
Țineți minte un lucru.
Țineți minte că, în curând, intenționăm să moștenim imperiul lor
și nu vreau să am probleme cu eforturile noastre care sunt în desfășurare.
Nu veți stârni confruntări cu Turcia din cauza beduinilor.
Se ceartă între ei.
Această mică aventură a dvs
e contraproductivă și e periculoasă.
N-aveți nicio putere pentru a mă opri.
- Nu veți pleca ! - Ba da.
Am fost deja acolo și mă întorc.
Bună ziua, domnilor !
Chiar dacă mă va costa să înștiințez autoritățile turce despre planul dv,
vă vor intercepta.
Această călătorie naivă a dv n-o să se întâmple.
- Fattuh. - Da, dră Bell.
Știi, împreună cu restul oamenilor, că am putea fi arestați cu toții.
Sunt pregătit.
Chiar și pentru asta ?
Fattuh e mereu pregătit.
Sunteți arestați.
Cu toții sunteți arestați.
Locotenent, vă pot ajuta cu ceva ?
Cine v-a dat voie să plecați în miezul nopții
fără permis din partea autorităților ?
- Trebuie să fie o neînțelegere... - Avem permis.
- Cine ești ? - Sunt Fattuh, servitorul drei Bell.
Dră Gertrude Bell, știu cine sunteți. Aveți vreo armă ?
Nu. Nu avem.
- Documentul ăsta vine direct... - Vine direct de la Istanbul.
Direct de la minister.
Dră Bell, îmi cer mii de scuze.
Am primit un mesaj de la sediul nostru din Aman...
Da... Probabil că un bărbat n-a fost informat de către guvernul dv.
Căile birocrației sunt ca un labirint. Mereu e la fel, chiar și în Londra.
La biroul nostru străin, deci...
- Chiar așa ? - Da, da.
Mulțumesc, dle locotenent.
Caii dv, par a fi însetați.
Vreți să rămâneți puțin timp cu noi ?
De unde ai luat permisul ?
Știu un scrib la moscheea principală din Aman.
Poate falsifica orice pentru un bacșiș bun.
Fattuh.
Dle locotenent.
Ați venit de la garnizoana de lângă șina ferată ?
Da, domnișoară.
Și câți cavaleri sunt staționați acolo ?
Cam 60.
Dar numărul lor e în scădere.
Vom fi 100 în aprilie.
- Mai aveți artilerie ? - S-a terminat.
N-ar fi trebuit să vă spun asta.
Sunt doar o călătoare și cercetătoare.
Toată lumea știe că forțele Imperiului Otoman sunt cumva suprasolicitate.
De altfel, totul e pe hârtie, oficial.
Dar avanpostul nu e pe hârtie.
Dle locotenent.
Vreau să vă fac o fotografie.
Sunteți foarte amabilă, lady Bell.
- Dv și oamenilor dv. Acceptați ? - Da, mi-ar face plăcere.
Pentru că nu doresc să port un secret militar,
vă voi da negativul expus.
- Puteți să-l developați în Aman. - Mulțumesc.
Aș sugera să stați în mijloc.
Da.
Lumina e minunată.
Aici.
Superb.
Dragă jurnal,
Am ajuns la o oază care are ceva dintr-o fabulă beduină.
Solitudinea deșertului îmi oferă consolare în propria solitudine.
Fattuh m-a întrebat de ce solicit două pahare de ceai.
Să-i spun că unul e pentru omul care locuiește în inima mea ?
Zi de zi înaintăm.
Iar instalarea taberei e aceeași rutină binecunoscută.
Dar cu cât ne afundăm mai mult în deșert,
pe atât de mult totul pare a fi un vis.
În unele zile mergem pe terenuri care sunt aproape de netrecut.
De crustă tare de sare, precum cioburi de porțelan.
Adesea nu urmăresc nicio hartă, doar merg unde mă conduce curiozitatea.
La Est de Marea Moartă am explorat strâmtoarea ascunsă Wadi Mujib.
Nu m-am așteptat să găsesc apă atât de proaspătă în deșert.
Cu cât mă afundam mai mult în acest labirint misterios,
cu atât de mult mă descopeream.
Aproape de capătul strâmtorii, Fattuh a găsit ceva straniu.
S-a dovedit a fi un cap de suliță neolitic.
De cel puțin 10.000 de ani.
Am speculat că în timpuri preistorice trebuie să fi avut loc un război aici.
Și că acesta trebuie să fi fost un loc foarte apărat.
Dar Fattuh a spus că nu se poate.
În acel timp lumea era un paradis.
Și paradisurile vor apărea din nou, dacă ducem o viață dreaptă.
După cum a prezis Profetul.
Paradisul n-are timp, vârstă sau lăcaș.
Ne așteaptă.
Acest lucru m-a determinat să aprofundez mai mult arheologia.
Nu departe de strâmtoare e situl de excavare britanic de la Petra.
Am călătorit greu, din cauza ploilor timpurii.
Salutări !
Bun venit, dră Bell !
Bun venit în casa noastră !
Sunt Campbell Thompson, iar el e colegul meu T.E. Lawrence.
De la ce vine "T.E." ?
T.E. Vine de la Thomas Edward.
Îmi disprețuiesc ambele prenume. Sunt dezgustătoare.
- Te rog, spune-mi Lawrence. - Așa voi face, Lawrence.
Știam că vii.
Serios ? N-am trimis mesageri.
O multitudine de stele te-au văzut noaptea,
iar în timpul zilei nisipul neliniștit a anunțat pașii tăi.
Scuze, el e mereu așa.
Și ce face un școlar ca tine aici, Lawrence ?
Acest școlar are un doctorat în arheologie.
Thompson...
Am un doctorat în cioburi de ceramică medievală
și se ține de mine precum mireasma bășinii unei fete bătrâne.
Tânjesc să scap de el !
Mergem ?
Locul ăsta-i un morman de gunoi.
Totul a fost furat de hoții de morminte.
De repetate ori.
Suntem blocați aici.
Lawrence visează la comori mari, tezaure de aur.
Măcar...
Doamne Atotputernic dă-ne niște tăblițe din lut,
precum cele care au fost excavate de nemți în Mesopotamia.
Metodele noastre de excavare nu se compară cu ale lor.
E adevărat, Gertrude, dragă.
"Dragă."
Știi, am făcut o mare greșeală purtând cureaua asta.
Acea curea e purtată doar de burlaci.
Și... ?
Și... muncitorii locali care lucrează la excavări
au încercat să-mi găsească o mireasă.
Imaginează-ți. O soție pentru mine. Ce oribil !
Dar au auzit de sosirea ta și imediat s-a răspândit un zvon că tu ești mireasa mea,
trimisă din Anglia.
Nu sunt sigur dacă s-a născut bărbatul potrivit pentru tine.
Pentru mine Imperiul Otoman nu mai poate rezista mult,
arată precum cel Roman, înainte de prăbușire.
Ce crezi că o să se întâmple ?
Haos.
Haos și război.
Crezi că Imperiul Britanic
va prelua cârma și va umple golul de putere ?
Nu, sunt de altă părere.
Cred că spiritul națiunii arabilor va ieși la suprafață.
Ei sunt viitorul.
Poate, dar...
Orice schimbare semnificativă
ar putea dura secole pentru a fi dusă la îndeplinire.
- Se va întâmpla în timpul vieții noastre... - Gata. Gata cu politica.
În câteva decade.
Noi suntem arheologi.
Până acum sunt doar o călătoare.
Atunci, pentru călători.
Și pentru cei care dezgroapă misterele din pământ.
Îmi pare rău, n-avem pahare.
Știi ceva, Gertrude ?
Indiferent ce ar spune lumea,
în lumina moale și blajină a unui foc de tabără
și cu un whisky bun în mână,
ai face o mireasă excelentă.
Gertie !
Ai luat micul dejun ?
Sunt mahmură.
Am o durere de cap cât Imperiul Roman.
Păcat că nu avem Roma în flăcări,
și pe Nero care să ne cânte în direct, plângând incendiul.
El însuși a început focul ca să aibă dispoziția bună.
- Alea erau zile bune. - Lawrence, vorbește mai încet.
Gertie.
Nu poți pleca.
Femeile localnice încearcă să-mi găsească o soție.
Vrei să te sărut în fața tuturor ?
Absolut.
Sărutul meu...
Sărutul meu te va elibera.
Ce grozav !
Gertie... vrei, te rog, să nu te măriți cu mine ?
Absolut.
După trei luni
Damasc Biroul consulului general britanic
Vă rog să intrați.
Dră Bell, consulul.
Dră Bell... bun venit !
Bine ați revenit !
Înainte să discutăm afaceri, vă felicit pentru conducerea
autorităților turce.
Am avut un permis, dacă știți ce înseamnă.
Cum l-ați obținut ?
Nu l-am obținut eu ci un secretar de la marele bal mascat.
Unul din cei mai buni.
Da, slujitorul meu l-a contactat.
Sunt sigură că dacă vreți un document am putea aranja.
Imperiul britanic n-are nevoie de asemenea dedesubturi.
Nu.
Exceptând tipărirea a milioane de mărci germane contrafăcute
și piaștri turcești, pentru a le submina economia.
Vă rog, luați loc.
Ei bine...
Sunt aici să vă informez despre planul meu
să călătoresc la Jabal al-Druze.
Nu vorbești serios.
Da, foarte serios.
De zeci de ani n-a mai mers nimeni la Druze.
Atunci, era și timpul.
Nu te va însoți niciun soldat britanic, dră Bell.
Ar însemna o provocare pentru druizi.
- Eu însumi sunt soldat... - Dle maior...
Maior al Royal Welch Fusiliers.
Dră bell, se pare că știm deja destule unul despre celălalt.
Dle maior...
Am venit să vă cer ceva pentru care v-ați oferit voluntar.
Chiar dacă nu sunteți aici pentru mine vreo câteva luni
nu dați atenție și nu trimiteți pe nimeni.
- Druizii te vor lua drept spion. - Da, sau poate că sunt.
Poate sunt spion, dar nu sunt pentru nimeni ci doar pentru mine.
Sunt soția consulului.
- Da. - Nu fi așa formală, dragă.
Dră Bell, ea e Judith, bun venit.
V-am adus un dar.
Câte unul pentru fiecare.
Foarte drăguț.
Sunt lucruri pe care le-am găsit într-un bazar.
- Ce să fac cu el ? - E frumos.
Ar trebui rang de șeic, iubito.
Să le folosească la tăiat ceapă.
Vino.
Dar druizii sunt în primul rând independenți.
Și mai mult decât orice, împotriva turcilor.
De fapt sunt singurii care i-au înfrânt pe turci.
Și asta e ceea ce-i face așa de interesanți.
În plus, credința lor e creștină, gnostică și idei neoplatonice,
ceea ce le acoperă credința islamică.
Vă rog, să nu vorbim despre Platon.
- Mai vreți cușcuș ? - Nu vorbim de Platon, scumpo.
Vorbim de un foarte grav pericol, credința drei Bell.
Va merita totul.
Aveți grijă.
Druzii nu joacă ca toți ceilalți.
Ei ies să ucidă și nu cruță pe nimeni.
Cât timp au destulă pulbere ca să apese trăgaciul,
ucid orice bărbat, femeie și copil pe care îi întâlnesc.
Ce îngrozitor !
- Ce ? - Vreau să le ai.
Nu...
E prea mult.
Scumpule...
Nu ai spus cu câteva ocazii că n-ai renunța la pistoalele astea ?
Ei bine...
Acum renunț.
Dră Bell, pentru dvs.
Pentru mine ?
Sudul Siriei Munții Druzi
Călătorim prin vaste tărâmuri ale beduinilor.
Și ochii mei sunt deschiși la complexitatea
relațiilor tribale de aici.
Fattuh e profesor în migrație în toate astea.
Spune că cele mai mari conflicte sunt între druzi și Beni Sakhr.
Grija mea e Omar, dră Bell.
Da, am aflat asta dimineață că era Beni Sakhr.
Să-l lăsăm în urmă ?
Nu-i milă între druzi și Beni Sakhr.
Dacă se întâlnesc, supraviețuiește doar unul.
Doamnă Bell !
Da.
Am realizat că druzii l-au recunoscut pe Omar că-i Beni Sakhr după accent.
Nu m-am gândit la asta.
Ce facem ?
Întreabă-l pe Omar.
Omar... să te trimit înapoi până nu-i prea târziu ?
Omar a devenit dintr-o dată surdo-mut.
Când ?
Acum o oră.
Sunteți prizonierii mei, veți muri !
- Cu toții ! - Dacă mor...
Ar trebui să fie de mâna șeicului tău.
Unde-i șeicul tău ? Du-mă la el.
- Dră Bell, ești rănită ! - Nu-i nimic.
Nu-i nimic. Dă-mă acum la șeicul tău !
Acum !
O femeie intră prin intrarea femeilor.
Femeia asta li se alătură bărbaților.
Ia loc.
Ia loc, femeie.
Te rog.
Cine ești tu de îndrăznești să vii aici ?
Sunt Gertrude Bell.
Și sunt supus al imperiului britanic.
Mulțumește-i lui Dumnezeu că nu ești nemțoaică.
Ia loc, te rog.
Îi mulțumesc în fiecare zi că nu sunt.
- Ești spion ? - Nu.
Sunt scriitoare.
Scriu despre frumusețea locurilor și a oamenilor lor.
Așadar, ești poetă.
Într-un fel, dar de fapt... nu descriu...
Ceea ce văd...
Numesc doar frumusețea.
Mult mai vanitos decât
poetul roman Virgil.
E un lied.
Da.
De unde știe de Virgil un șeic druz ?
Am călătorit... incognito.
Am fost în Damasc.
La Beirut.
La Paris.
Champs-Elysees e cel mai frumos bulevard din lume.
Baudelaire...
Cu Florile Răului... Rambo.
Ai dreptate, poetul ăsta n-a descris niciodată nimic.
Doar a numit gloria copacilor...
A stupilor...
Și viața la țară.
Ca și poeții noștri.
Așa este.
Pot să-i cer ceva unuia din oamenii mei de încredere ?
Vă rog.
Fattuh...
Îmi aduci cutia de lemn ?
Domnișoară Bell...
Sper că nu te-au rănit oamenii mei.
Ba da, dar e o rană mică.
E ceea ce numim malia grace.
Iartă-i.
Nu știu mai bine.
Regret.
Aș vrea să-ți dau un dar.
E ceva valoros pentru mine și mi-a fost dăruit iar acum...
Acum e al tău.
Splendid !
Ești oaspetele meu.
Ești sub protecția ospitalității noastre.
Damasc Trei săptămâni mai târziu
Mă bucur că te-ai întors.
O nobilă rană rea... dar în viață.
Nu e nimic. Nimic.
Dar trebuie să recunosc ceva.
- Am renunțat la pistoalele tale. - Nu contează, erau ale tale.
- Dar tu mi le-ai dat. - Oricum nu-mi foloseau.
În sfârșit au devenit folositoare și-au atins scopul.
- Îmi pare rău. - Dră Bell...
Vrei te rog să taci. S-a întâmplat ceva cu adevărat.
Gloanțe.
Acum am un nou plan, vreau să merg la Hayr.
Dar e în mijlocul Deșertului Arabiei. E o zonă interzisă.
Da. Avem doar câteva scrieri de la niște călători din 1850.
Pentru Dumnezeu, de ce Hayr ?
Pentru că-i epicentru secret al lumii arabe
și vreau să-l cunosc pe emirul Ibn Rashid.
E important, e conducătorul Arabiei.
- Cine merge cu tine ? - Fattuh.
Și oamenii mei.
Ce-i ? Am încredere în ei.
Ai venit prea devreme.
- Vrei să mă întorc mai târziu ? - Nu.
Nu, nu, nu.
Ce se întâmplă ?
- Armăsarul ăsta e pentru tine. - Pentru mine ?
Ei bine, îți trebuie cel mai bun cal în Arabia.
Îl vopsești. N-am mai văzut așa ceva.
Ei bine...
- Ei bine, ce ? - Trebuie să-ți mărturisesc ceva.
L-am furat pentru tine !
Ai furat calul ăsta pentru mine ?
Uită-te ce poate face.
Bravo !
Bravo Salhadin.
Bravo.
Nu l-am furat în adevăratul sens, a fost un act de expropriere.
- Da, de la cine ? - De la autoritățile turce.
De la inamic, să-i spun așa.
Cum ?
Ei bine, am făcut două lucruri.
Am plătit un editor de la un ziar local
să scrie despre o boală care se răspândește la cai.
Apoi am luat o acreditare falsă de veterinar,
m-am dus direct la garnizoana turcă, am inspectat caii
și armăsarul ăsta de aici a trebuit să fie îndepărtat imediat.
Și l-am băgat direct în carantină.
Așadar, excelența sa, consulul britanic
- Richard Doughty-Wylie... - Am furat un cal pentru tine.
Domnișoară Bell.
- V-am convocat și am... - Nimeni nu mă convocă pe mine.
V-am... invitat...
Asta sună mult mai bine.
Da. Să trecem direct la subiect.
Te-ai aventurat iar eu nu m-am simțit înclinat să sprijin asta.
S-o spunem blând.
Cu dimensiunea și momentul marelui război ca să profităm,
ar fi prețios pentru țara noastră dacă ai putea
să-ți faci curiozitatea mai sistematică.
Însemnând ce ?
Vei fi singurul nostru spion
într-o zonă vastă despre care avem puține informații.
Pe scurt... nu.
- Un sincer nu. - Corect. Un sincer nu.
Nu lucrez pentru nimeni.
Ce te atrage acolo la beduini ?
Ceva ce tu și lumea ta n-ați putea înțelege vreodată.
E libertatea.
E demnitatea.
E poezia vieții.
O zi bună !
Domnule Wylie !
Richard, te rog, spune-mi Richard.
Richard...
Nu sunt pregătită.
N-aș fi niciodată cu...
Niciodată ce ?
N-aș mai fi din nou cu un bărbat.
Pentru că...
Am pierdut un bărbat.
- Ai pierdut ? - Da.
Sunt văduvă.
Văduvă ?
Da ! Nu, nu...
Într-un fel.
- Ce grosolan am fost. - Nu...
- Mă ierți ? - Firește.
Ei bine...
Ce ne mai trebuie ?
Antidot pentru veninul de scorpioni.
Scorpioni, nu. Vom fi atenți.
Niciun beduin n-a fost vreodată înțepat, am dreptate ?
Da, doamnă. Cum doriți.
În piața asta găsim tot ce ne trebuie.
Plasă de țânțari, pat de campanie, cadă de baie.
Ne trebuie asta.
Doamna are ochi buni.
Te asigur că-i cea mai bună.
- Am să-ți fac o confesiune. - O confesiune ?
Da.
Pe cât era calul de frumos nu reușea în dunele din deșert.
Da, ce ai făcut ?
L-am vândut. Fattuh a făcut-o, la piață.
Pentru 4 dromaderi foarte buni. Uite-i.
Îmi pare rău.
Gertrude, nu pleca. Nu acum.
Richard, n-am de ales.
Inima mea nu-i pregătită.
Simt asta.
- Mai stai câteva săptămâni. - Nu, e sfârșitul lui decembrie.
Foarte curând deșertul nu va fi posibil.
- Mi-e dor de tine. - Te rog, nu spune asta.
Nu spune lucrurile astea.
- Îți voi simți lipsa. - Ai o soție.
E cel mai insuportabil lucru să te căsătorești din obligație.
Asta îmi vine din senin, din senin, Richard.
Mai mult, nu voi putea fi niciodată a ta, ești însurat.
Am stabilit totul.
Ai să-mi scrii ?
Da, am să-ți scriu de la fiecare oficiu poștal din deșert.
Voi ține un jurnal pentru tine.
Vântul vâjie.
Ce vâjie ?
Vâjie.
Vâjie a furtună.
Ziua de Anul Nou, 1915
Arabia Centrală Deșertul Nefud
Poate doamna să-mi arate cum s-o fac ?
Să gătești un ou ?
În deșert nu sunt ouă, în deșert nu sunt găini.
Îl fierbi 5 minute.
Dar în deșert nu sunt minute.
Cât durează o rugăciune.
Am un cadou.
Richard...
Încerc să mi te scot din minte,
dar e ciudat.
Ești în mintea mea la fiecare pas în deșert.
Bucătarul meu n-are noțiunea timpului.
N-a fiert niciodată un ou.
Deja m-am pierdut în deșert
ca și cum aș aparține de aici.
Liniștea și singurătatea mă învăluie ca o manta de nepătruns.
Dorm mai profund decât poate civilizația încerca.
Și apoi, deșertul fără cărări.
Din nou.
Înainte de războaiele triburilor, locul ăsta era viu.
Acum sunt numai fantome aici.
Ce-i asta ?
Cum de e posibil ?
E de la consul ?
Mesagerul consulului trebuie să fi călărit zi și noapte.
Va trebui să rămânem aici la noapte.
Iubita mea,
deșertul te are și inima mea e cu tine.
Dacă eram liber în noaptea perfectă,
se potrivea mai bine să te iau și să te sărut.
Se pare că Dumnezeu că ne-a unit pentru un moment divin.
Cu atâta extaz.
Am putea ajunge din nou
la un avanpost al timpului.
Nu pot dormi... Nu pot dormi.
E ora 01.00 dimineață.
Tu și tu ești între mine și altceva.
Odată îmi spuneai viață.
Și foc. Am ars și m-am consumat.
E o voce în mine pe care încerc s-o alung. Spune...
O altă lume mă revendică și mă ia.
Și totuși...
Richard...
Nu cred să fie cineva în lume mai fericită ca mine acum.
Ești botezătorul deșertului
și nu există o altă salvare pentru tine.
Când suntem în mișcare simt
că totul e în urma noastră.
Ne urmăresc doar umbrele noastre.
Ne întoarce cu gândul
la viețile noastre trecute.
Pentru o femeie ești îndrăzneață, la fel ca orice bărbat beduin.
- Destinația ta e Hayr ? - Da.
Vreau să-l cunosc pe bin Rashid.
Trebuie să vorbim mai mult despre bin Rashid.
Are putere pentru dușmani.
Ibn Saud ?
Da și mulți alții.
- N-ai să-l găsești în Hayr. - Unde e ?
E la război în sud.
Credeam că a făcut pace.
S-a terminat. Ai grijă la Hayr. Se petrec multe crime.
- Pentru mine ? - Da.
Mi-ai arătat atâta îngăduință și ospitalitate, șeic.
Și m-ai încântat cu minunate povești ale deșertului.
Orice beduin e un povestitor.
Dar mi-ai dat o imagine asupra triburilor și asupra semințiilor lui Hayr.
Și pentru asta... aș vrea să-ți mulțumesc.
Aș vrea să-ți dăruiesc
asta. E binoclul meu.
Văd clar acum, așa că, nu mai am nevoie de el.
E darul tău.
Am devenit o călătoare a deșertului care e foarte bogată.
Mulțumesc.
Și omul meu, Ahmed, va fi escorta ta.
Nu vei păți nimic pe drum.
Dar odată ajunși în Hayr, nimeni nu mai iese.
Inshallah. Vrem să te vedem din nou... în viață.
Inshallah.
Poți vedea foarte departe.
Sclavi, nu știu exact ce înseamnă asta.
Dar e o insultă, sunt sigur.
Doar femeia.
Bărbații stau în spate.
Doar femeile sunt invitate aici.
Mă numesc Ibrahim.
Sunt Fatima, mătușa emirului.
Ea e Turkia, cea care te va distra.
Bun venit la Hayr.
Trebuie să fii doamna deșertului.
Zvonurile circulă mai repede decât cămilele.
Sunt Gertrude Bell.
Cine te-a trimis ?
Nimeni.
Nu, sunt aici pe cont propriu.
Pe cont propriu ?
Cunosc lumea.
Am venit de la Istambul.
Sultanul m-a trimis drept dar emirului Rashid.
Ce planuri ai ?
Mi-ar plăcea să-l cunosc pe emirul Rashid.
Ibn Rashid a fost condus afară din Hayr.
Femeile lui l-au urmat.
Și toți cei din trib.
Dar pe mine m-a lăsat.
- A fost oaspetele emirului ? - Da.
Emirul Harrud, acum șase ani.
Ce s-a întâmplat ?
Palatul ăsta e plin de conspirații.
Plin de crime.
Ce s-a întâmplat cu emirul ?
A fost asasinat.
Și succesorul lui a fost ucis. La fel și succesorul lui.
Toți uciși în câțiva ani.
Eunucii au fost uciși cu el și întregul harem
a fost trecut de la bărbat la bărbat.
Cine conduce acum Hayr ?
Aproape că n-am mai rămas nimeni din familia lui.
Așa că, e tânăr.
Face raiduri în nord.
Fatima, mătușa lui,
conduce cu adevărat. Ea e adevăratul emir.
E frumos.
Sunt prizonieră aici de 3 săptămâni.
Nu ești prizonieră.
Oamenii tăi sunt tratați bine.
Ți se cere să stai până decide emirul.
Ce să decidă ?
Dacă va fi bine să te aibă aici.
Pentru ce ?
Dorința mea
e să te țin aici în haremul emirului.
Ar fi încântat.
Fatima. Nu asta-i dorința mea.
Când se întoarce ?
Știi ?
Sunt încântat să-mi salut oaspetele.
A vrut să spună "sunt încântat să-mi salut soția
în haremul meu".
Da, soția mea.
Emir...
E o onoare să te cunosc.
Eu sunt deja căsătorită.
Sunt membru al consulatului britanic.
Și asta va cauza o problemă atât pentru el cât și pentru țara lui.
Mie mi s-a spus altceva.
Niciun bărbat nu atinge vreodată o femeie măritată.
Profetul, pacea fie cu el, ne-a spus asta.
Dragă Richard.
E limpede din ce-am văzut că locuința lui Rashid se ruinează.
Acum pare că steaua lui Ibn Staul e în ascensiune.
Și viitorul Arabiei Centrale se stabilește cu el,
nu cu cei din Hayr.
Ar trebui să comunic asta serviciului de informații britanic.
Explorările pe care le-am întreprins în ultimii ani
a teritoriilor și oamenilor lor a vieții tribale și a guvernelor,
s-au combinat într-o imagine unică pe care doar eu o pot picta.
Cât despre mine, am simțit ani lungi de pregătiri,
pregătiri pentru ce nu știam cum se termină.
Și un nou destin
se desfășoară înaintea mea.
Acum trebuie doar să mă întorc la tine.
Damasc
Să găsim un loc liniștit.
Ți-am citit jurnalul.
Era pentru tine.
Lumea se schimbă.
Am fost în deșert și m-am întors într-un război mondial
și nici n-am fost anunțată.
Acum e toată Europa.
Rusia, Japonia...
Și acum America.
Gertrude, trebuie să-ți spun ceva.
M-am reangajat în serviciul activ.
M-am așteptat.
Când mă întorc din război.
Ar trebui să lămuresc treaba cu Judith.
Ar trebui să fiu liber.
Mi-aș trage mai degrabă un glonț în cap,
decât să trăiesc fără tine.
De ce spui asta ?
Gertrude...
Ar trebui să știi ceva.
Judith face remarci de rău augur.
Și se va sinucide dacă încerc să divorțez.
Înțeleg.
Nu cred, dar...
iubirea e un tiran.
Cairo, iulie 1915 Oficiul Britanic - Arab
Gertie... secretară orientală. Felicitări.
De parcă ar fi inventat timbrul poștal.
- Astea-s toate lucrurile tale ? - Da.
Tu ai devenit consilier senior, Lawrence.
Te-ai transformat într-un animal politic.
- Practic sunt mediator, dar... - Ce ?
Știi ca un om ca mine firește cunoaște o femei ca tine,
ai devenit un fel de regină.
Nu, doar o femeie căreia îi lipsește un bărbat.
Te referi la ofițerul care s-a alăturat glorios războiului.
Da.
Piramidele de la Giza Prezent
Dră Bell... vreți să vă apropiați, vă rog.
- Piramidele din Giza în cadru. - Domnule Churchill,
vă rog să nu vă mișcați.
Domnule Churchill,
la ce vă așteptați de la conferință ?
Băieți, să recunoaștem...
O nouă ordine în lumea arabă.
Dle Churchill, cu acest nou accent în Estul Mijlociu,
cum e cu politica noastră referitoare la India Britanică.
Churchill vrea să vândă asta ca pe-o realizare a imperiului britanic.
Ce altceva e ?
Haide, Lawrence. Nu-i conducem spre autonomie.
Sunt națiunile arabe care s-au trezit. Sunt realizările lor.
Firește.
Leii imperiului britanic.
Dle Lawrence, pe aici vă rog.
Cu piramidele în fundal, pentru poze. Domnilor...
Facem o poză. Puțin la stânga, domnule.
Stați așa, dle Lawrence.
Domnilor, am găsit tabăra asta. Pozele sunt grozave.
Domnule Lawrence !
Încă una așa, vă rog, dle Churchill.
Trabucul meu s-a terminat.
Ăsta-i sfârșitul lumii.
Încă una, dle Churchill. Arătați grozav.
400 de ani de istorie peste voi.
Mai taci, Lawrence.
A spus Napoleon asta înaintea ta.
Da, acum cu toții. Excelent !
Pierderile noastre la Gallipoli...
Și a forțelor expediției australiene au fost de 30.000 de oameni într-o singură zi.
Dle general, astea-s lucruri secrete.
Nu contează, de mâine toată lumea va striga în gura mare.
Doughty-Wylie, cel care a condus atacul. I s-a comandat deja Crucea Victoria.
Ai spus Richard ?
Richard Doughty-Wylie ?
Royal Welch Fusiliers.
Dar Crucea Victoriei e doar pentru eroii căzuți la datorie.
Corect.
Am spus că a fost ucis în luptă.
Cred că vor fi probleme cu soția lui.
Da.
Scuzați-mă. Mulțumesc.
Fattuh, ce m-aș face fără tine ?
Aș urma-o pe doamna până la capătul lumii.
Dragă jurnal...
Cu suferința inimii mele mă întorc la tine,
E ca și cum viața mi s-a încheiat
ca și cum dragostea nu-i menită pentru mine.
Și doar sarcinile mari pe care le am mă fac să continui.
Cairo a devenit din nou unul din centrele lumii.
Și eu încep o viață nouă.
O viață de politician.
Gertrude...
Prințul Faisal a cerut să te vadă.
Pare a fi peste tot.
Cum se comportă cu frații lui al treilea fiu al lui Sharif Hussein.
Fratele lui e interesat doar de cursele de cai.
Gertrude, trebuie să le facem jocul.
Faisal e abil, e viclean, e nemilos.
Dar pare a fi potrivit pentru timpurile astea.
- Măcar să fie sincer... - E periculos să fii sincer.
Doar dacă nu ești prea prost.
Anglia va trebui să se retragă din colonii mai devreme sau mai târziu.
Tremur pentru țara mea când reflectez că Dumnezeu există.
Fratele meu Faisal și cu mine am citit memorandumul tău despre războiul arab.
Felicitări.
Ai exprimat sentimentele noastre.
Nimeni din occident nu cunoaște inima unui beduin mai bine ca tine.
Beduinii îți spun...
Nobila doamnă.
Sunt onorată.
Iar noi suntem de acord cu cei ce te numesc Mama credincioșilor.
Un titlu dat soției profetului, pacea fie cu el.
În fața descendenților direcți a profetului
și în fața oamenilor deșertului,
nu merit onoarea asta.
Șoimul tău e demn de un rege.
Curând vei fi rege.
Peste cine ?
Peste cei pe care-i iubesc.
Ce face pe o englezoaică să ne iubească așa de mult ?
Am avut un om de încredere de acasă.
Mi-a...
Ei bine, mi-a salvat viața.
De foarte multe ori în deșert.
Are o mamă în vârstă și când îi vorbește, are 5 copii,
spune...
Fattuh...
Fattuh în care am încredere că mă îngroapă.
Apoi vorbește despre vreme,
vorbește de Dumnezeu...
Și doar pentru asta... pentru el...
Veți fi mereu în inima mea.
Și acum... cu permisiunea ta voi pleca.
Mergi în pace.
Cum ar putea ști că vei fi rege ?
Ea e făcătoarea de regi.
E regina ne încoronată a deșertului.
Faisal și Abdullah au devenit curând regi ai Irakului și Iordaniei.
Gertrude Bell le-a delimitat granițele regatelor lor.
Bazat pe recomandările ei, britanicii l-au ajutat pe Ibn Saud
să-și revendice Arabia ca regatul lui.
Gertrude Bell nu s-a mai măritat. A murit la Bagdad în 1926,
unde e înmormântată.
Triburile de beduini și-o amintesc tandru ca fiind singurul străin care i-a înțeles.
Traducerea și adaptarea Undergrow și FlorinA
OpenSubtitles.org require your login in BSPlayer CTRL+P > Subtitles > Online Subtitles