Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Sincronizarea: ZeKe www.subtitrari-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Kprice/Avocatul31 Subtitrări-Noi Team
Becca!
- Bună, Peg! - Ce frumos arată aici în spate!
Încerc să readuc totul la viaţă.
Ne întrebam dacă tu şi Haward sunteţi liberi diseară.
- Avem câţiva invitaţi la cină. - Eşti foarte amabilă, Peg.
- Ştiu că vă anunţ în ultima clipă. - Avem planuri.
Dar rămâne pe altă dată.
N-am mai vorbit cu Pete de secole!
N-ai pierdut mare lucru. E acelaşi ticălos ca întotdeauna.
Doamne.
Îmi pare foarte rău.
- Nu-i nimic. - Îmi pare foarte rău.
- Nu, nu, nu, nu-i nimic. - Picioarele astea proaste...
Să ai cină plăcută, Peg.
- Veniţi data viitoare. - Da. Absolut.
- Salută-l pe Haward din partea mea. - Sigur o să-l salut.
- Pa. - Pa. Pa.
Miroase frumos acolo.
Dacă te întreabă Peg, am ieşit în oraş în seara asta.
- Şi unde am fost? - I-am văzut pe Stoppard cântând.
- Serios? - Da.
- Şi ne-au plăcut? - Foarte mult.
- Ne-a invitat din nou la cină. - Este amabilă.
Eşti mai mult decât liber să te duci acolo.
- Şi să-ţi abandonez orezul? - Ai grijă, Haward. Oala e fierbinte.
- Hei. - Mă duc să fac duş.
Mai durează cam 20 de minute.
Alo.
Cât este ceasul?
Ce se întâmplă?
Nu ai nimic de spus?
- Mulţumesc?! - Te-ai încăierat într-un bar.
- Nu era o încăierare într-un bar. - Erai într-un bar, încăierându-te.
N-a fost o încăierare! O tipă beată a ţipat la mine,
am lovit-o şi cu asta basta.
- Cine era? - Nu ştiu.
- Lumea nu ţipă la tine fără motiv. - Ba sigur că da.
Ar trebui să ieşi mai des în oraş.
Doamne, Izzy... Seamănă a Jerry Springer.
Ce vrei să spui cu asta? Crezi că sunt un gunoi?
Nu mai poţi continua să faci asta. Nu mai eşti o puştoaică.
Nu ştiam că există un termen limită.
Ba da, pentru comportamente nepotrivite există termen limită.
Vreau să nu-mi mai fac griji pentru tine.
Nu-ţi face griji pentru mine. Ea era pe jos.
Pot rămâne la tine în seara asta?
Danny, vreau să-ţi spun un secret.
Când te aşezi iar, dă-i mamei un pupique.
Gata? Unu, doi, trei. Ce tare a fost!
Danny, uită-te la mine când te întorci.
Începe să se obişnuiască.
- Vrei tort? - Da.
- Dar avem tort azi? - Da, avem.
Doamne!
Şi chiar vrei?
- E chiar Ma Barker. - Sigur m-ar amuza dacă aş şti cine e.
Rick şi cu mine mergem să jucăm squash.
Am celularul, în caz că ai nevoie de mine.
Squash. Du-te şi joacă squash, Howie.
- Nici măcar nu ştii ce este squash-ul. - Nu mă interesează ce e squash-ul.
Alo.
Da. Da.
Credeam c-o să mă omoare!
Da, ştiu. Probabil i-a spus Auggie.
Trebuie să închid.
Mulţumesc, Becca.
- Îmi place cum se crapă. - Sigur că-ţi place.
- Deci o cunoşteai pe femeia aia. - Doamne...
De ce îmi asculţi conversaţiile telefonice?
- Te culci cu iubitul acelei fete. - S-a terminat ce era între ei.
- Locuiesc împreună din cauza chiriei. - Atunci de ce te-a acostat?
Pentru că e nebună.
Iar Auggie probabil i-a spus că sunt însărcinată.
- Nu eşti... - O să-ţi placă. E un tip grozav!
- E muzician. - Asta-i extraordinar.
Lucrează. Profesează ca muzician.
- De când îl cunoşti? - De vreo două săptămâni.
I-ai spus mamei?
I-ai spus mamei înainte să-mi spui mie?
- A trebuit. - De ce nu mi-ai spus?
Tu de ce crezi?
Îmi pare rău, Becca. Ştiu că momentul este îngrozitor.
Mă bucur că în sfârşit mi-ai spus.
Debbie m-a înnebunit cu renovarea bucătăriei.
- Numai negocierea pentru zona utilată... - Ţi-am spus să nu te însori cu un agent.
- Încă nu a sunat. - Da, ştiu.
Nu vreau să fiu o pacoste în privinţa asta,
dar lui Becca i-ar plăcea să vorbească cu ea.
Ştiu. I-am spus, Howie. I-am spus.
Dar e încă...
Nu ştiu. Panicată.
Cred.
- Au trecut 8 luni. - Ştiu. O să vorbesc cu ea.
Mulţumesc.
Ce mai fac copiii?
Bine. Emily face balet, iar Robby joacă baseball.
Baseball.
Aţi discutat despre a avea altul?
Nu.
Nu, e prea curând.
- Fii cu mintea deschisă, atât îţi cer. - Sunt aici, nu?
Bună.
- Ce faceţi? - Bine. Ne ţinem tare.
Sigur?
- Salut. - Bună.
Noi... tocmai...
Am aflat că sora lui Becca este însărcinată, deci...
- Howie. - Ce?
Probabil e dificil.
Îmi amintesc când a rămas însărcinată verişoara mea...
Nu e mare lucru.
Bine. Dacă vreţi să discutaţi despre asta, grupul e aici.
Nu prea cred.
- Salutare tuturor! Carne proaspătă. - Becca, fii politicoasă.
Nu-ţi aminteşte de Lydia? Era o femeie în grup acum 2 ani...
- Patru. Acum patru ani. - Nu prea contează când a fost aici.
Ideea este că îmi aminteşte de Lydia.
Nu prea o interesa grupul de suport la început.
- De cât timp eşti în grup? - Împlineşte 8 ani în iunie.
- Nu mi-am dat seama c-a trecut atâta timp. - Da, suntem veterani.
Pentru noi e un mod bun de a atinge subiectul.
- Fiecare funcţionează altfel. - Desigur.
Uneori mă vizitează în vise
şi-mi spune că se simte bine.
Şi că este cu Dumnezeu.
Avem şi zile mai bune.
Când ai o zi bună, crezi că situaţia se îmbunătăţeşte,
pentru că e mai bine, dar... a fost ziua ei săptămâna trecută.
- Şi... - Împlinea un an marţea trecută.
Şi reîncepe totul de la început.
Trebuie să ne amintim reciproc că face parte din planul Domnului.
Noi nu putem şti de ce.
Doar Dumnezeu ştie de ce.
Dumnezeu a trebuit s-o ia. Avea nevoie de încă un înger.
- Avea nevoie de încă un înger. - De ce nu a creat unul? Un alt înger.
În definitiv e Dumnezeu. De ce nu a creat un alt înger?
Să-l...
Să-l creeze acolo.
Aş vrea să plec.
Cred c-o să plecăm. Eşti de acord?
Scuzaţi-ne.
Când vorbesc alţii, e momentul lor. Trebuie să respecţi asta.
- Săptămâni întregi nu scoţi un cuvânt... - Îmi pare rău.
Nu suport fanaticii religioşi. Ştii asta.
Dar nu sunt toţi la fel. Kevin şi Gaby nu sunt.
Nu. Kevin şi Gaby sunt bocitori profesionişti.
Opt ani, Howie? Opt.
- Dacă vrei să ajungi aşa... - Dacă vrei să iei o pauză...
Nu, nu vreau o pauză. Am terminat.
Ştiu că ce se întâmplă cu Izzy te-a afectat...
Te rog, nu face asta. Te rog.
Ai făcut un semestru de psihologie acum 15 ani
- şi dintr-o dată poţi să analizezi... - Iisuse, Becca.
Nu-mi place grupul. Am încercat, dar nu e pentru mine.
- Bine. Nu e pentru tine. - Mulţumesc.
Te superi dacă nu mâncăm aici? Nu mi-a atras nimic atenţia.
Taz, încetează! Vino şi mănâncă. Vino.
Scuze. Nu e periculos. Mănâncă.
- E cam prostuţ. - Ştiu, e câinele meu.
Tu eşti Becca. Trebuia să te recunosc. Desigur.
Eu sunt Auggie.
- Bună, Auggie. - Bună.
Doamne! De ce nu mi-ai spus că vii?
Aş fi făcut ordine în casă. El este Auggie.
- Da, ne-am cunoscut. Izzy este aici? - Da, e aici.
A fost concediată de la Applebee's.
Voiam să le dau pe toate de pomană,
dar mă bucur că n-am făcut-o.
Uită-te la tricourile astea şi la pulovere.
Nu ştiu, Bec. O să poarte haine de bebeluş mult timp.
O să treacă ceva vreme până să-i vină lucrurile astea.
Cresc foarte repede, ai să vezi. Vei fi bucuroasă că le-am păstrat.
- Locuieşte aici? - De nevoie. Iubita lui l-a dat afară.
- Fosta iubită. - Ştie la ce m-am referit.
- L-ai văzut pe acesta? - Drăguţ. Dar dacă e fată?
Atunci o să i le dau altcuiva. Dar o să-mi mulţumeşti.
Sunt hăinuţe pentru doi ani. Gândeşte-te câţi bani vei economisi.
- Nu despre bani este vorba. - Ar trebui să fie.
Haide, Izzy, trebuie să începi să te gândeşti la asta.
Mai ales dacă tatăl e muzician. Costă foarte mult să creşti un copil.
Ar fi ciudat, Becca, dacă e băiat. Să-l văd alergând în hainele lui Danny.
M-aş simţi ciudat.
Da. Îmi pare rău. Sigur c-ar fi ciudat.
- Nu ştiu ce... - A fost un gest frumos.
O să primeşti o mulţime de hăinuţe de aniversări, Crăciun...
Nu ai de ce să-ţi faci griji.
Oricum o să fie fată. Sunt puţin clarvăzătoare în chestii din astea.
Ţii minte c-am spus că Sheila va avea fată?
Şi Karen. Cred că e o fată acolo.
Sper că aşa este. Asta îmi doresc.
Adică orice, sănătos să fie, dar sper că e fată.
- Şi eu. - Vrei prăjitură cu cafea?
Am nişte prăjitură cu cafea.
Trebuie să plec. I-am promis lui Haward că iau ceva pentru cină.
Dar arată bine.
Poftim. Serveşte o prăjitură.
- M-a bătut Rick vreodată la squash? - A spus ceva de Debbie?
Ai putea s-o suni, să ştii. Să afli direct de la sursă.
Nu vreau să o sun. Ea ar trebui să mă sune.
Eu i-aş fi fost alături dacă li s-ar fi întâmplat ceva
lui Robby sau lui Em.
N-aş fi dispărut cum a dispărut ea.
Howie.
Înţelegi ce spun?
Da.
Howie...
Întoarce-te.
Haide. Trebuie să te relaxezi.
- Ai umerii foarte încordaţi. - Da. Da, păi...
Uită de Debbie şi de orice altceva te necăjeşte.
- Înţeleg ce înseamnă lumina redusă... - Ce?
Încerci să mă seduci. Faci ce vrei cu mine după lichior.
În facultate a funcţionat.
Ajunge. Ajunge.
Unde te duci?
Mă simt cam aiurea în seara asta.
Îmi pare rău. A fost o zi ciudată.
- Bine. - Acum o să te superi?
- Au trecut opt luni. - Şi cine le ţine evidenţa?
Eu le ţin evidenţa.
Nu sunt pregătită încă, Howie.
- Îmi pare rău dacă ţi se pare anormal. - Nu mi se pare anormal deloc.
Atunci care-i problema?
Ar trebui ca măcar să ne îndreptăm în direcţia aia.
Poate o să pară puţin ciudat la început, dar...
- Vrei să facem sex. - Nu o spune aşa.
Încercai să mă determini să facem sex.
Ba nu încercam să te determin să facem sex.
- Al Green nu e determinant? - Nu.
- Al Green? - Mi s-a părut plăcut. Asta-i tot.
- Voiam să fac să fie plăcut. - Nu poţi. Nu ai cum.
Îmi pare rău, dar lucrurile nu mai sunt "plăcute".
Da, trage-l spre tine. Ţine-l aşa.
Gata. Acum.
Ţine-l bine.
Gata, eşti pregătit? O să-ţi dau drumul.
- Gata? - Da.
Îţi dau drumul. Aşa. Ţine picioarele sus.
- Uită-te la mine când revii, Danny. - Ţine picioarele sus!
Bună!
Dacă nu mai vii la reuniunile de grup, cred c-ar trebui să vezi pe cineva.
- Ai planuri pentru azi? - Le ai în faţa ta.
- Ne vedem diseară. - Da.
Am venit să mă întâlnesc cu Scott Bader de la Departamentul de Evenimente.
- Nu-mi afişează niciun Bader. - Ce ciudat!
Kate Finn. Dar pe Kate?
Am un Robert Finn la Artă Decorativă.
Dacă aveţi programare, pot să sun. Cine sunteţi?
Nu am programare. Sunt o prietenă veche. Am lucrat aici.
Becca?
- Gary! - Bună. Ce faci aici?
Am făcut nişte comisioane în oraş şi m-am gândit să vin să vă salut.
Dar se pare că nu mai lucrează nimeni aici.
Da, Scott s-a întors la Christie's în martie. Trădătorul...
Mă bucur să văd că tot tu aduci cafeaua totuşi.
Nu, de obicei n-o aduc. Am fosta funcţie a lui Scott.
- Ce mai face familia? - Ştii ceva, Gary? Eu...
Ştiu cât de aglomeraţi sunteţi. O să te las să te întorci la ale tale.
Da, asta nu s-a schimbat.
- Mă bucur că te-am văzut. - Şi eu.
- Să ştii că există amenzi. - Da, ştiu.
Cartea a depăşit termenul. Ţi-am trimis mai multe notificări.
- Da, de asta mă aflu aici. - Şapte dolari.
Mulţumesc.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Da.
- Aş putea să iau această carte? - Bineînţeles.
Voi deveni un peşte într-un râu cu păstrăvi şi voi înota departe de tine.
- Este... - Este în apă.
Da, este.
Dacă tu vei fi un peşte într-un râu cu păstrăvi,
spuse mama,
eu voi deveni pescar şi te voi pescui.
Scuză-mă.
- Salut. - Salut.
I-am câştigat biletele la meciul Yankee lui Rowan pentru diseară.
- Te interesează? - Nu pot. Am reuniune de grup.
Nu poţi chiuli o noapte?
Altă dată.
Dacă va mai exista.
- Eşti burlac în seara asta? - Da.
Becca va lua o mică pauză... de grup.
Mă duc să-mi iau o cafea.
- Vrei să iei loc? - Da.
Alo.
- Bună, mamă. Eu sunt. - Ce s-a întâmplat?
Nimic. Mă gândeam să fac eu tortul de ziua lui Izzy. Eşti de acord?
Draga mea, nu trebuie să faci asta. Voiam să-i iau unul de la Cardel.
Îi plac cele de acolo.
Chiar nu m-ar deranja. Aş avea ceva de făcut.
Bine. Bine. Nu ai întâlnire de grup în seara asta?
Howie e acolo. Sunt prea multe discuţii despre Dumnezeu pentru mine.
- Ce e? - Nimic, numai că...
- Pentru unii este reconfortant. - Pe mine mă scoate din sărite.
Becca, după moartea fratelui tău, Biserica mi-a fost de mare ajutor.
Ştiu asta, dar aşa eşti tu, nu eu.
Iar Danny nu e Arthur.
Te-am dus la biserică în fiecare duminică.
Hai să n-o luăm de la capăt. Bine, mamă?
Te-am sunat în legătură cu tortul.
Nu ai mereu dreptate, să ştii. Dacă există Dumnezeu?
- Atunci aş spune că e cam sadic. - Gata, Becca. Ajunge.
Slujeşte-mă şi te voi trata ca pe un gunoi.
Nu mă mir că-ţi place, parcă ar fi tata.
Îmi pare rău.
Deci vei face tortul?
Da.
Bine. Ne vedem mâine.
Cine îşi sărbătoreşte ziua pe pista de popice?
Izzy crede că încă are 14 ani.
Dacă nu vrei, nu trebuie să mergem.
E doar o petrecere. Va fi bine.
Aş vrea să scoţi aia de aici.
Nu prea luăm maşina asta. Ce importanţă are?
E ciudat. Mă simt ciudat.
- Dacă am mai încerca o dată? - Ce?
Să avem un alt copil.
- Nu mai întinerim. - De asta voiai să facem sex aseară?
- Nu. - Vrei să mă laşi însărcinată.
Becca, nu. Bineînţeles că nu.
Ştiu că ţi-e teamă, dar ne-ar putea ajuta să...
- Să ne revenim. - Să ne revenim?
Nu putem discuta despre asta?
Cred c-ar trebui să vindem casa.
M-am tot gândit la asta şi dacă tot vorbim...
Poftim?
Cum adică vorbim despre asta?
Am vorbit cu un agent imobiliar şi crede că putem vinde casa
- destul de repede. - Ai vorbit cu un agent imobiliar?
Probabil vom avea de pierdut dacă vrem s-o vindem repede.
De ce ai vorbit cu un agent imobiliar fără să-mi spui?
Îţi spun acum.
Dacă vrei să ne revenim, cred că ne-ar ajuta dacă ne-am muta.
- Ne place casa aia. - E peste tot, Howie.
Îi văd amprentele pe tocul uşii, pe jocul de puzzle, pe...
Îmi place să-i văd amprentele.
Asta pentru că nu trebuie să le vezi toată ziua.
- Tu pleci la serviciu. Evadezi. - Nu vreau să mă mut.
- Iar eu nu-mi doresc un alt copil! - Iisuse!
- Ce faci? - Ce ţi se pare că fac? Verific tortul.
N-are nimic.
Familia Kennedy? Cu asasinatele şi lobotomia?
Dar nu e vorba de blestem. E doar ghinion.
Dar prăbuşirea avioanelor?
Au prea mulţi bani. Acesta este blestemul lor.
Dacă familia Kennedy ar fi trăit ca oamenii obişnuiţi,
majoritatea ar mai trăi încă.
Mi se pare trist.
Atâţia oameni frumoşi să se prăbuşească... E o mare pierdere!
- N-am spus să excluzi vinul? - Şi l-a adus singură.
Nu-i aşa că-i plăcut să stăm şi să discutăm politică?
Nu fac niciodată asta. E o schimbare plăcută.
- Să oferim cadourile. - Da!
Bine. E greu.
Ce frumos este! Păcat că trebuie să-l despachetez.
E un set pentru baie.
E un cadou practic.
E modul tău de a-mi spune că nu-ţi plac draperiile mele de la duş?
- Nu ştiam ce să-ţi iau... - E grozav!
- Mulţumeşte-i. - Mulţumesc, Becca.
- Mulţumesc, Howie. - Nu-mi mulţumi. Becca le-a ales.
- E rândul meu. - Mulţumesc.
- Ştiu că e cam devreme, dar... - Dumnezeule!
Ce drăgălaşă e! Mulţumesc, mama.
Credeam că nu luăm lucruri pentru copil de ziua ei.
Credeam că vom aştepta botezul.
Draga mea, nu sunt pentru copil, sunt pentru mămică.
E perfect, Bec. Aveam nevoie de un set de baie.
Da, dar aveai mai multă nevoie de lucruri pentru copil.
- Le putem duce înapoi. - Da, aşa ar trebui.
O să-ţi iau un coş cu loţiuni Mustela. Previn apariţia vergeturilor.
Becca, lasă-le. Poţi să-mi iei loţiuni altă dată.
O să-mi iei loţiunile altă dată.
Mulţumesc.
Poftim.
Mi-am amintit ce voiam să spun despre Aristotle Onassis.
Era vorba despre fiul celui care a murit la prăbuşirea avionului.
- Eşti gata de plecare? - Da.
Trebuia să mă împiedicaţi să încep să vorbesc despre Kennedy,
pentru că voiam să vă spun despre Onassis şi recompensa pe care a oferit-o
oricui ar fi putut demonstra că cineva a sabotat avionul fiului său.
Era disperat să dea vina pe cineva.
Ai citit despre asta?
Avea nevoie de motivul pentru care şi-a pierdut fiul.
- Mamă, de ce relatezi povestea asta? - Vorbeam şi eu. N-am voie?
Tu niciodată nu vorbeşti pur şi simplu.
Vă mulţumesc c-aţi venit la petrecerea mea. Becca, tortul a fost delicios!
Ai uitat prin ce am trecut când a murit fratele tău.
Crezi că nu ştiu nimic, dar ştiu, Becca.
- Caut să dau vina pe cineva? - Vă rog, e petrecerea mea.
Lasă-le. Nu te băga.
Nu mă refer la vină. Mă refer la confort.
- La confort... - Unde vrei să ajungi?
- Nu mi-e deloc comod. - Eu cred c-ar trebui să-ţi fie.
Bine, o să mă ocup de asta. Să văd ce găsesc pe eBay.
Încerc să te ajut, Becca.
Aş fi vrut să mă sfătuiască şi pe mine cineva
când a murit Arthur.
Ştii ce mi-aş dori? Să nu-l mai compari pe Danny cu Arthur.
Danny era un copil de 4 ani care a fugărit câinele până în stradă.
Arthur era un dependent de droguri în vârstă de 30 de ani,
care a luat o supradoză.
Îmi displace modul în care îi compari.
Tot fiul meu era!
W W W. S U B T I T R A R I- N O I. R O
Noi plecăm. Sper să te bucuri de setul de baie, Izzy.
Aşa o să fac.
Când a murit Arthur, am fost la fel de supărată ca şi ea,
dar nu m-am răzbunat pe ceilalţi.
- Dar pe doamna Bailey? - Nu vorbim despre dna Bailey!
L-ai sunat pe tipul care ne repară acoperişul?
Nu i-am găsit numărul.
E în telefon la mine. Pe scrin.
- Cum îl cheamă? - Nu e trecut cu numele.
Şi cum vrei să-l sun dacă...
- E "tipul cu acoperişul". - Tipul cu acoperişul.
Cum voiai să-l trec?
Nu ştiu să folosesc chestia asta.
- Nu merge... - Bun, acum derulează în jos.
- Şi mai ce? - Derulează în jos cu degetul.
Fă-o tu.
- Tipul cu acoperişul. - Mulţumesc.
Cu plăcere.
Pe mine mă aşteptaţi?
Da. Îmi pare rău. Credeam că mergi cu autobuzul.
- Merg. - Dar nu azi.
Azi nu. Am chiulit de la şcoală.
N-ar trebui să faci asta, tinere.
De ce m-aţi aşteptat?
- Mă gândeam să discutăm. - Despre ce?
- E în regulă? - Da, e bine.
- Nu e prea ciudat? - Nu. Adică...
Da, ştiu. Şi pentru mine este ciudat.
- Nu-ţi place la şcoală? - Îmi place destul.
Credeam că... Mi se păruse că nu.
Am fost deja admis la facultate.
- Deci nu e nicio problemă. - Ba da, e o problemă.
Dar numai dacă află mama.
A spus că-mi confiscă telefonul dacă mai chiulesc.
Oricum nu prea folosesc telefonul.
- Unde o să mergi? - La facultatea din Connecticut.
E o şcoală bună şi nu e departe.
Cu siguranţă părinţii tăi sunt mulţumiţi că vei fi aproape.
Stau doar cu mama, dar da, e destul de încântată.
Îmi tot repetă c-o să-şi dea licenţa acolo numai că să fie cu ochii pe mine.
Dar glumeşte.
Nu e prea nerăbdătoare, pentru că doar eu mai sunt acasă,
dar i-am spus c-o să vin în weekend-uri când o să pot.
Ar fi frumos.
Deci...
Îmi pare rău.
Ştiu. Nu trebuie să...
- Ştiu că nu vă ajută cu nimic. - Ba da, chiar mă ajută.
Ştiu că ar fi trebuit să încerc să iau legătura...
Nu-i nimic.
Chiar îmi doresc să fi condus pe o altă stradă în ziua aia.
Ştiu.
Ştiţi, eu ar trebui să plec.
E în regulă.
Mama o să se întrebe unde sunt.
Nu-i nimic. Nu trebuie să...
Putem să mai facem asta într-o zi?
Sigur.
Iisuse Hristoase!
- Bună, Gaby. - Nu pot să cred că m-ai văzut făcând asta.
Nu intenţionam să te pândesc. Credeam că e vreo problemă,
dar este evident că totul miroase bine.
Miroase, nu?
- Vor afla toţi cei de acolo. - Nu.
Jur că nu fac aşa ceva niciodată.
Unde-i Kevin?
Nu vine la întâlnirea de grup.
Şi apropo, dau vina pe soţia ta.
Cred că ea i-a dat ideea.
Oricum nu părea să-i placă prea tare grupul.
M-a supărat foarte tare. Uită-te la mine, sunt... sunt...
Fumez iarbă în parcare. Parc-aş fi la liceu. Sunt ridicolă!
Mai ai?
Da! Urcă, partenere!
Astăzi este ziua furiei.
Majoritatea dintre voi ştiu că sunt familiarizat cu furia.
Cu discuţiile despre furie.
Am de-a face cu furia în fiecare zi.
Îi ascult pe colegii de serviciu,
cum repetă mereu că-şi plătesc drumul,
sau orice alte nonsensuri prosteşti.
Ei nu ştiu.
Lor încă nu le-a fost distrusă viaţa.
- Ei nu fac parte din club. - Exact.
Iar între timp, eu le zic:
"Băieţi, fiica mea a murit de leucemie".
Îmi pare rău. Am nevoie de puţină apă.
Eşti unul dintre copii ăia răi despre care mă prevenea mama.
Da. Da, te corup.
Nu îţi fă griji. Nu o să-i spun Beccăi.
Apreciez asta.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Becca!
Becca, ce ai făcut aici?
Ce?
- La naiba, ce ai făcut cu telefonul meu? - Ce?
Iisuse, Howie, credeam că s-a întâmplat ceva.
Dimineaţa, când l-ai folosit, ce ai făcut cu telefonul meu?
Nimic, doar am...
Am luat doar numărul tipului cu acoperişul.
Pentru Dumnezeu...
Ce, tu mi-ai spus să-l sun.
Ai şters filmuleţul lui Danny.
Nu, nu am făcut asta. Nu.
Eu doar... erai acolo. Eu doar am luat numărul.
Da, şi ai apăsat ecranul.
Pentru că nu ştiam cum să-ţi folosesc telefonul.
Am verificat, a dispărut.
Avem sute de filmuleţe cu el, Howie.
Nu asta este ideea, Becca.
Atunci ar fi trebuit să ţi-l pui în computer.
Sigur. Ai dreptate, este greşeala mea.
Nu am spus asta.
- Am spus că a dispărut! - Iisuse, Howie!
- Nu am făcut-o intenţionat. - Eşti sigură?
Ce înseamnă asta? Ce, crezi că am şters filmuleţul intenţionat?
Nu ştiu.
- Nu ştii? - Parcă ai fi încercat să scapi de el.
Îmi pare rău, dar aşa simt.
În fiecare zi este ceva nou.
- Serios? - Da.
Parcă ai încerca să scapi de orice urmă că a fost aici vreodată.
I-ai dat jos de pe frigider desenele.
Ca să le păstrez. Ca să le păstrez. Sunt într-o cutie jos.
Hainele lui?
Nu avem nevoie de toate lucrurile alea, Howie.
- Nu avem nevoie. - Ai vrut să vinzi casă.
- L-ai trimis pe Taz la mama ta... - Se petrec multe lucruri.
Câinele a ajuns sub picior.
- Şi a făcut să-ţi aduci aminte. - Da, da.
- Îmi aduce aminte... - Devreme ce n-ai vrut niciodată câinele...
Pentru Dumnezeu.
Dacă nu aş fi cumpărat câinele, Danny ar fi fost în viaţă...
Dacă nu aş fi fugit înăuntru să răspund la telefon, dacă aş fi încuiat poarta...
Eu am lăsat poarta descuiată!
Haide, nu joc jocul ăsta din nou, Howie. Nu fac asta!
Nu este vina nimănui.
- Şi nu... - Nici măcar a câinelui!
Câinii fugăresc veveriţe, copiii fugăresc câinii.
- Ştiu asta. - A iubit câinele ăla.
Iar tu ai scăpat de el!
Aşa cum m-am descotorosit şi de filmuleţ, nu?
Nu este vorba de filmuleţ, Becca, nu e vorba de filmuleţ.
Nu e vorba doar de video, ci şi de Taz, de desene, haine şi restul!
Nu mai este nicio fotografie de a lui prin jur!
Nicio amprentă, nimic!
La naiba!
Trebuie să încetezi să-l mai ştergi din memorie, trebuie să te opreşti!
Tu crezi că eu nu-l văd în fiecare secundă a fiecărei zile?
Ştergerea filmuleţului a fost un accident, Howie.
Crede-mă.
Mă voi învinui pentru totdeauna, precum cu tot restul ce aş fi putut preveni.
- Nu asta vreau, Becca. - Nu?
Pentru că aşa pare. Pare că nu mi-ar părea suficient de rău după tine.
Poate nu simt suficient.
Ce vrei de la mine?
Trebuie să se schimbe ceva.
Pentru că asta...
Nu mai pot face asta.
Este prea greu. Este prea greu.
Dar vreau câinele ăla înapoi.
Mama ta îl face să fie gras.
Howie...
Îmi lipseşte câinele.
Îmi pare rău, dar îmi lipseşte.
Îl vreau înapoi.
Chiar ai făcut tu astea?
Da.
Sunt bune.
Încă sunt calde.
Mă bucur că îţi plac.
Am citit cartea aia.
Cartea cu Universurile paralele.
Da?
- Ţi-a plăcut? - Da.
Este interesantă. Nu ştiu dacă aş cumpăra-o.
Întreaga chestie cu realitatea alternativă...
Nu ştiu...
Dar este interesantă.
A trebuit să o scrii pentru vreun proiect la şcoală?
Nu, cercetare.
Cercetare?
Este o carte de benzi desenate.
Impresionant.
- Tu ai făcut toate astea? - Da.
Este uimitor.
Despre ce e vorba în ea?
Despre un cercetător şi fiul său.
Tatăl descoperă o reţea de găuri care duc spre o altă galaxie.
Universuri paralele...
Da, şi...
Cercetătorul moare, aşa că fiul său trebuie să se ducă
într-o poartă spre necunoscut ca să încerce să-l găsească.
Dar nu este el, pentru că el este mort.
Este o altă versiune a lui.
- Este o prostie... - Nu.
Nu? Bine.
Deloc. Mi-ar plăcea să o citesc.
Da, este...
Nu, nu este... nu este terminată.
Dar când o să fie terminată, o să ţi-o dau să o citeşti.
- Bine. - Bine.
Nu vreau să nu te simţi în largul tău.
- Eu... - Poate am mers prea repede...
În ziua aia.
Adică, nu ştiu sigur, dar este posibil. Am vrut să-ţi spun asta.
Era o zonă de 30 de mile la oră. Este posibil să fi avut 31.
Sau 32.
De obicei verific dacă merg prea repede, iar dacă depăşesc viteza, încetinesc.
Dar nu...
îmi amintesc să fi verificat pe strada ta.
Aşa că este posibil să fi mers prea repede.
Şi...
Câinele a fugit foarte rapid.
Ştii? Aşa că am tras de volan.
Nu am ştiut.
M-am gândit că ar trebui să ştii.
Este probabil să fi depăşit puţin viteza maximă.
Nu pot fi sigur.
- Este în regulă. - Bine. În regulă.
Bine.
Ştiu, bine?
Mulţumesc.
Nu vreau să intru acolo.
Da, da!
Îmi pare rău. Eram...
Ai grijă.
Haide...
Îmi pare rău, nu te pricepi.
M-aş fi descurcat mai bine, dar "iarba" ta mi-a alterat percepţiile.
În regulă.
O să o susţin pe asta. O să o susţin.
Mulţumesc.
Hei, şti ceva? Am o mărturisire de făcut.
Îţi aminteşti când am spus că Kevin a părăsit grupul?
Da.
Ceea ce am vrut să spun...
este că m-a părăsit pe mine.
M-a părăsit pe mine.
Da...
Am ajuns acasă şi plecase.
Niciun bilet său...
Nu, a lăsat niciun bilet.
Ei bine, nu un bilet, ci un manifest.
Despre cum ne distrugem unul pe celălalt.
Îmi pare rău.
Aşa se întâmplă în general, nu?
Te schimbă.
Chiar schimbă oamenii.
Ştii, o parte din mine crede că era inevitabil.
Îmi iubesc soţia.
Desigur că o iubeşti.
O iubesc foarte mult.
Bine.
Cred că ai dreptate. Poate ar trebui...
să căutăm să vindem casa.
Probabil este mai bine.
Bine.
Nu fă asta.
Rapid, ca scoaterea unui plasture. Altfel nu o să facem niciodată asta.
Poftim.
Salut, puştiule. Bine ai venit la mărul alfabet.
Nu ştiu cum să-l închid.
Doar oamenii fără copii fac asemenea cadouri.
Haide, haide! La revedere.
Sper că o să ne vizitezi curând.
- Ai vreo veste de la Debbie? - Nu.
Păcat.
Cu toate că poate fi mai rău să auzi.
Îmi amintesc când a murit Arthur...
Îi poţi spune numele.
- Pot? - Da.
Nu-ţi cunosc regulile. Nu vreau să mi se spună din nou.
Poţi să vorbeşti despre Arthur. Doar că nu-mi plac comparaţiile.
Bine.
Cum este mai rău?
- Ţi-o aminteşti pe Maureen Bailey? - Da.
Ei bine...
Nu am putut să scap de ea după ce a murit fratele tău.
- Era mereu în casă. - Da, îmi amintesc asta.
Da, ei bine, nu am avut niciun moment pentru mine.
Aşa că în cele din urmă, când serveam cafeaua de dupăamiază, i-am spus:
"Maureen, de ce eşti întotdeauna aici?"
Ce a răspuns?
A spus: "Vreau să fiu aici, Nat, vreau să-ţi împărtăşesc durerea."
I-am răspuns: "Ei bine, nu funcţionează.
Îţi aşezi fundul ăla gras în fotoliul ăla în fiecare zi afurisită".
- Nu i-ai spus asta! - Ba am spus.
- Mamă! - Am spus asta.
- Ai spus "fund gras"? - "Şi îmi bei toată cafeaua.
Şi nu te văd luându-mi nicio durere.
De fapt, tot ce îmi iei sunt chiflele cu scorţişoară."
Evident, nu am mai văzut-o.
Dumnezeule, nu îmi vine să cred.
Acum îmi pare rău.
- Nu îţi pare. - Îmi pare.
Ai dreptate, nu îmi pare.
Nu îmi lipseşte deloc.
Bine, stă cu noi.
Asta o să fie bine pentru Taz.
Vechea şmecherie cu plăcinta cu mere, nu?
Ce?
Pentru scoaterea la vânzare a casei.
Mirosul îi va face să se simtă ca acasă.
Nu, fac doar o plăcintă.
Credeam că o faci pentru vânzarea casei.
Aşadar...
- Nu o să rămâi. - Dumnezeule, nu. Nu.
Nici tu nu ar trebui.
- Nu ar trebui. - Haide...
Hei, nu o să deranjez pe nimeni.
Avem pubelele de gunoi în spate, semnul de vânzare în faţă.
Am tuns peluza.
M-am gândit să punem aici tabelul cu cei care vizitează casa.
Putem merge în sufragerie...
Este în regulă.
Soţia mea o să plece, dar eu o să rămân.
Dacă este în regulă cu tine.
Sigur. Cum vrei tu.
- Bine. Perfect. - În regulă...
- Pa, iubito. - Pa.
Cred că ăsta este totul.
- Ştiu... - Soarele intră pe geam dinspre sud-vest.
Camera este însorită întreaga zi.
- Ce spuneţi să ne uităm la etaj? - Este o idee grozavă, o să vă arăt.
- Bine. - Urmaţi-mă.
Vino, iubitule.
Este cea mai mare casă din cartier.
Putem începe cu dormitorul principal dacă vreţi să-l vedeţi.
Aşteaptă. Ce este aici înăuntru?
Ei bine...
Asta este... asta este...
Asta ar putea fi camera micuţului, evident.
Ce zici, amice? Îţi place?
- Ai grijă cu aia. - Iubitule, nu este a ta.
- Mulţumesc. - Câţi ani are fiul tău?
Bănuiesc că asta este camera fiului tu.
Ei bine, a fost.
A fost camera lui.
A murit.
A murit...
Da, o maşină. Chiar în faţă.
Dumnezeule.
- Îmi pare foarte rău. - Mulţumesc.
Cred că îţi este foarte dificil să faci asta.
Este, dar este...
Este destul de ciudat.
Este ciudat, pentru că încă...
Câteodată uit că nu mai este aici.
Poate se ascunde sub pat şi va ieşi. Făceam asta.
Dar...
Încă îl simt aici.
- Vreţi să vedeţi dormitorul principal? - Da.
Da.
Sigur, voi fi acolo.
- Cine era? - Becca.
Vrea să ne mai întâlnim.
Asta a fost o idee bună.
Drăguţ, nu?
Dumnezeule, începe să ţi se vadă sarcina devreme.
Da, ştiu. Mă simt ca un balon umflat.
Jur, după ce se naşte copilul, mă duc direct la sala de sport.
În timp ce mama are grijă de copil.
Ce vrei să spui cu asta?
Ei bine, cât timp eşti la sală, mamă poate avea grijă de copil.
Îi place asta.
Nu, Auggie poate avea grijă de copil. Lucrează de noapte, aşa că va fi acasă.
Bine, Auggie o să o facă.
Mă jigneşte sentimentul tău că nu merit acest copil.
Că nu sunt suficient de matură sau de inteligentă să am grijă de el.
Adică, Dumnezeule, dacă mama a putut să facă asta, cât de greu poate să fie?
- Este în regulă? - Da.
Trebuie să cumpăr câteva lucruri, apoi putem merge să luăm prânzul.
Bine. Sigur.
Cu căpşuni...
Mami, te rog, îmi iei Fruit Roll?
- Nu, Sammy, ştii răspunsul. - Te rog?
- Îmi iei, te rog? - Sammy, nu.
- Vreau Fruit Roll. - Nu o să se întâmple.
- Te rog, o să fiu cuminte. - Încetează...
- Te rog? - Nu.
- Promit. - Nu o să le cumpăr.
Ştii ceva? Costă doar 3 $. De ce nu îi cumperi?
Nu că ar fi treaba ta,
dar nu permitem dulciuri în casa noastră.
- Iar fiul meu ştie asta. - Haide, sunt cu fructe.
De ce nu îi faci pofta?
Eşti mamă?
Da, nici nu credeam.
Scuză-mă.
Du-te la maşină, Becca. Haide, du-te la maşină.
Este în regulă.
Şi-a pierdut fiul acum opt luni şi nu se simte foarte bine. Îmi pare rău.
Nu îmi pasă.
Totul este în regulă.
Hei, hei.
Hei.
V-aţi distrat în oraş?
Cum a mers aici?
Nu prea bine. Nu prea bine.
Trebuie să... golim camera aia.
Bine.
Să o transformăm în cameră de oaspeţi sau altceva.
Să nu-i dai idei.
Iisuse.
Bună ziua.
Uşa era larg deschisă, aşa că...
Am ciocănit, dar...
Taz, linişte!
Am văzut anunţul afară şi m-am gândit că este în regulă să...
- Cauţi să cumperi o casă? - Howie...
Nu.
Nu, am venit... să-ţi dau asta.
Am spus că ţi-o dau s-o citeşti când o termin, aşa că...
Ce... ce este asta?
Mulţumesc.
Ne-am lovit unul de celălalt în librărie
şi... şi...
am hotărât să ne întâlnim.
Aţi decis să vă întâlniţi?
Da.
De două ori.
- Bine... - Îmi pare rău, nu am realizat...
Este...
V-aţi întâlnit aici?
Nu, nu, ne-am întâlnit în parc.
V-aţi întâlnit în parc.
Da.
Aşadar soţia mea...
a fost de acord să se întâlnească cu tine într-un loc public şi tu...
Şi tu... îţi ceri scuze?
- Cred că da. - Crezi.
Bine...
Bine. Bine, tu îţi ceri scuze, iar...
Haide, Howie, este suficient.
- Şi apoi ce? - Este suficient.
- Uită-te la mine. - Howie, este suficient.
- Ce este aia? - Este o carte de benzi desenate.
Este o carte de benzi desenate?
O carte de benzi desenate?
Ea ţi-a spus să o aduci aici?
- Nu, nu mi-a spus. - Nu, nu ţi-a spus!
Pentru că asta este casa noastră!
Doar pentru că este un anunţ afară, nu înseamnă că poţi intra.
Howie, bine. Bine.
Nu, nu este bine!
Nu intri în casa cuiva în felul ăsta.
Trebuie să arăţi naibii puţin respect!
În regulă, plec.
Eşti un nemernic.
Aşteaptă!
Jason, aşteaptă puţin. Îmi pare rău.
Eu sunt un nemernic?!
Taz, încetează.
Taz!
Taz.
Taz, încetează!
Amice...
De ce nu mi-ai spui?
Din acelaşi motiv pentru care tu nu îmi spui de ce vii acasă mirosind a "iarbă".
Dispare vreodată?
Nu.
Nu cred că dispare. La mine nu a dispărut. Au trecut 11 ani.
Se schimbă, totuşi.
Cum?
Nu ştiu.
Apăsarea sentimentului, cred.
La un anumit moment devine suportabil.
Se transformă în ceva de sub care poţi ieşi...
şi îl poţi purta ca pe o cărămidă în buzunar.
Şi chiar poţi uita de el.
O vreme. Dar apoi revine, din orice motiv şi...
spui: "Sigur. Asta".
Ceea ce poate fi groaznic.
Dar nu tot timpul.
Este un fel de...
Nu că îţi place, dar asta este ceea ce ai în locul fiului tău,
aşa că îl porţi cu tine.
Şi nu dispare.
Ceea ce este...
Ce este?
De fapt... bine.
- Alo? - Bună.
Hei, sunt Howie.
Howie Corbett din grup.
Bună, Howie.
Poftim, amice.
- Hei. - Bună.
- Te duci la grup? - Da. Tu nu vroiai să vii, nu?
Nu.
Sunt Jason. Lăsaţi vă rog un mesaj.
Ai găsit uşor casa?
Howie?
Îmi pare rău.
Becca?
Becca!
Dumnezeule.
Îmi pare rău.
Cât este ceasul?
Aproape şase.
Şi tocmai ajungi acasă?
Cum a fost?
A fost bine.
- Ei bine, arăţi elegant. - Mulţumesc.
Ea este prietena ta?
Doar o prietenă.
Este drăguţă.
Da.
Este drăguţă.
Mi-a... plăcut foarte mult.
- Este minunată. - Mulţumesc. Mulţumesc.
Îmi aminteşte de Orfeu şi de Euridice.
- Cunoşti mitul? - Nu.
Euridice a murit, iar lui Orfeu îi lipsea atât de mult
încât a călătorit la Hades să o recupereze, dar la sfârşit nu a reuşit.
Ar trebui să-l citesc.
Tatăl tău este cercetător?
Cercetătorul pe care îl caută băiatul...
Nu.
Adică, este inspirată după el?
Nu, tatăl meu a fost profesor de engleză.
Bine. Eram curioasă în legătură cu asta.
Este doar o poveste.
- Ştiu, eu doar... - Încercai să înţelegi.
Crezi că există?
Universurile paralele?
Cred că este ştiinţă pură.
Ştii, spaţiul este infinit, iar totul este posibil.
Aşadar undeva pe acolo, eu fac clătite?
- Sau sunt la parcul acvatic? - Sigur. Da.
- Da? - Da. Amândouă, ştii? Oricum.
Cred că... ştii, sunt legile probabilităţii.
Sunt foarte multe versiuni ale tale acolo, şi multe versiuni ale mele.
Da...
Deci asta este doar versiunea tristă a noastră.
Da, aşa cred.
Dar există şi alte versiuni.
Există şi alte versiuni unde totul este în regulă.
Presupunând că crezi în ştiinţă.
Îmi place gândul ăsta.
Este drăguţ.
Undeva acolo mă distrez.
Credeam că ai plecat.
Nu, nu am plecat.
Mă gândeam să-i invităm pe Rick şi Debbie la masă.
Ea nu o să mă sune. Crede că o urăsc. Aşa că...
O eliberez.
La masă?
O să-i vedem pe copii.
Ar trebui să-i cumpăram ceva lui Emily. Nu i-am luat nimic de ziua ei.
A împlinit patru ani săptămâna trecută.
Sigur. Bine.
Vine ziua de naştere a lui Danny.
Ştiu.
O să ne fie greu.
Da.
Aşadar, puştiul ăsta, Jason...
I-ai spus că nu îl învinuim?
- Nu îl învinuim. - Ştiu, dar...
I-ai spus asta?
Da, cred că da.
Bine.
- Poţi să vorbeşti cu el dacă vrei. - Nu vreau.
Bine.
Este multă linişte.
Asta pentru că i-am dat lui Taz câteva somnifere Ambien.
Amuzant.
Crezi că glumesc?
Ce o să facem?
În legătură cu ce?
Nu ştiu.
Alege ceva.
Ei bine...
Am putea merge în "Orăşelul Jucăriilor"
să cumpărăm dulciuri pentru Emily.
Probabil i-ar plăcea.
Dulciuri, da...
Şi apoi?
Apoi le împachetăm.
Apoi avem masa.
Or să vină la noi...
vor mai fi şi alţii, aşa că
nu va fi stânjenitor pentru nimeni.
Apoi...
ca să îi facem să se simtă bine,
o să le punem multe întrebări despre copii,
o să ne prefacem că ne interesează.
Apoi...
apoi o să aşteptăm pe cineva să aducă vorba despre Danny
în timp ce copiii or să se joace.
Poate vom discuta despre asta o perioadă.
Şi după asta...
or să se ducă acasă.
Şi apoi?
Nu ştiu.
Va fi ceva.
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
Sincronizarea: ZeKe
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Sprijină-ne pentru a deveni membru VIP şi a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org