BAZAT PE O POVESTE REALĂ
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team
ALTFEL, DAR LA FEL
O casă aşa cum şi-ai dori, nu-i aşa?
O mie patru sute de metri pătraţi şi căzi mari de baie.
E ridicol, dar îmi place.
Până la urmă, sunt din Texas. Ne cam plac lucrurile mari aici.
Asta e casa mea. N-ai zice că nu este în regulă.
Ascunde o poveste.
O poveste ce începe cu fata cu care m-am căsătorit, Debbie Hall.
O fată cu inima atât de mare, nici Texasul nu o poate cuprinde.
Aşa că o să încerc să scriu.
Poate aşa pot să înţeleg cum am ajuns aici.
Doar că nu am mai scris până acum.
Nu sunt scriitor, sunt negustor de artă.
Bună ziua!
Julio?
E cineva acasă?
Sunteţi dl Hall, nu-i aşa?
Nu, spune-mi Ron.
Bine, Ron. Sunt Willow, asistenta lui Julio.
Ai condus bine până aici?
- Da, a fost plăcut. - Mă bucur.
Julio mi-a spus că eşti scriitor.
- Aşa ţi-a spus... - Da.
Bună întrebare!
E o poveste reală?
Da, foarte reală.
Trebuie să răspund.
Vezi cărarea aia?
Mulţumesc!
Dacă te răzgândeşti, să faci ceea ce simţi!
El unde este?
El era la telefon. Ajunge cu întârziere, ca de obicei.
Măi să fie!
Perfecţionistul etern.
Mereu mi s-a părut că asta e cea mai tristă pictură
pe care am văzut-o.
Mi-ai făcut-o cadou
Nu valorează atât?
Ba da, mă gândeam doar că...
Ce valoare mai are un milion de dolari?
Eşti bine?
Am ajuns până aici...
Da, exact.
la uite! Ce e asta?
Nu-i un Rembrandt.
Asta e chiar înainte să mă păcăleşti să mănânc testicule de taur.
Se numesc fudulii de viţel şi mi se pare că ţi-au plăcut.
Da, mi-au plăcut.
- Ţi-au plăcut. - Desigur.
Bine. Poţi să stai în orice dormitor vrei.
Mai puţin în al meu.
Acum du-te să scrii cartea aia şi eu te las în pace.
ÎN URMĂ CU DOI ANI
E gata?
E strâmb?
E mai bine aşa. Mai jos. Aşa.
Tot n-am înţeles de ce avea nevoie de restaurare, dar...
E diferit?
Parcă arăta mai bine înainte.
Poate că-mi plăcea cum îl transformase timpul.
Parcă puteai să-i vezi istoria.
Lucrurile au nevoie uneori de puţină retuşare.
Trebuie să ajung în North Dallas
să vând un Remington unei bătrâne zăpăcite.
- Ne vedem diseară, la eveniment? - Da.
- Vin şi copiii, nu? - Da.
Să nu-i laşi să se răzgândească! E important.
Ştiu că este.
Este important, Debbie.
Ştiu.
Ştiţi ce înţeleg eu prin artă modernă.
lei o pânză,
arunci puţină vopsea, o ştergi cu o cârpă,
arunci pânza şi vinzi cârpa.
Ştiţi că aşa este.
- Ştiţi că e adevărat. - Aşa e.
De-asta mă ocup doar de artă clasică şi aveţi cu toţii numărul meu.
Vreau, totuşi, să vă mulţumesc că aţi venit în seara asta
să sprijiniţi Fort Worth Art în spaţii publice.
E o cauză importantă pentru toţi.
N-am putea să facem asta fără decenţa, bunătatea
şi, desigur, generozitatea voastră.
Asta înseamnă că o să vă cer să faceţi donaţii mai târziu.
Mulţumesc că aţi venit! O seară plăcută! Mulţumesc!
- Cum a fost? - Bravo, tată!
Mulţumesc!
- Salut! - Mereu spun să dăruiesc tot.
Exact. Încercam să zic ca tine, dăruieşte până la refuz.
Ce faci, dragă?
Vreau să-i spui că o să fii acolo.
Salutare!
Haide!
Nu poate fi aşa de rău să fii fata drăguţă de la petrecere.
Ce ai păţit?
Nimic.
Ce este?
Tată, asta e viaţa ta, nu a mea.
Ron, pot să vorbesc cu tine puţin?
- Susie, ce faci? - Bună!
Mă bucur să te văd.
Mi-a spus Martin de prietena ta.
Despre ce vorbeşti?
Dacă nu-i spui lui Debbie, o să-i spun eu.
- Nouăsprezece ani! - Da, suntem căsătoriţi de 19 ani.
- Şi? - Şi nu e ce ar trebui să fie.
- Ce vrei să zici cu asta? - Nu împărţim aceeaşi viaţă.
Nu împărţim nimic!
- Sigur că da. - Şi tu ştii asta, nu împărţim.
Nu am mai făcut dragoste de doi ani.
De doi ani!
Nu, nu am mai dormit împreună de doi ani!
Nu am mai făcut dragoste de zece ani!
Nu am mai făcut dragoste de zece...
Da, şi ce ar trebui să fac?
Ce să faci?
Ce să facem în privinţa asta?
Ronnie!
- Ronnie? - Da.
O să te întreb o singură dată, te rog să nu mă minţi, bine?
Da.
Îmi mai ascunzi şi altceva?
Pictura aia e un fals.
Nu am restaurat-o.
Am copiat-o.
Am vândut originalul.
Mi-ai dăruit-o de ziua noastră de căsătorie.
Mi-a oferit un comerciant o mulţime de bani pentru ea.
Şi...
l-am luat.
Nu sunt mândru de asta, dar...
Încerc doar să spun adevărul, îmi pare rău.
Asta e tot?
Da.
Chiar e.
Care e numărul ei?
Bună!
Sunt Debbie, soţia lui Ron.
Te rog să nu închizi! Eşti acolo?
Vreau doar să ştii că nu te învinovăţesc şi că te iert.
Şi sper că o să găseşti persoana care te iubeşte cu adevărat,
aşa cum eu şi Ron ne iubeam cândva.
Dacă ne putem regăsi, n-o să mai auzi de soţul meu.
Bine. La revedere!
Poţi pleca.
Te poţi duce.
Sau...
Tu alegi.
Te aleg pe tine.
Cineva a spus cândva: "Toţi bărbaţii fac greşeli,
dar cei căsătoriţi afla mai devreme."
În lunile ce au urmat,
ne-am străduit să recuperăm ce pierdusem.
Cel mai mare eşec al meu a fost să-mi înşel soţia.
Dar inima ei mare şi înţeleaptă mi-a oferit o a doua şansă.
Nu putea fi aşa uşor.
Trebuia să o recâştig altfel.
Apoi s-a întâmplat din nou.
Azi-noapte am avut un alt vis.
Da? A fost un vis plăcut sau m-ai visat pe mine?
Nu.
A fost despre un biet bătrân înţelept
care schimbă oraşul.
Şi i-am văzut faţa.
Întoarce aici!
Aici? Unde mă duci?
Nu cred că vrem să mergem acolo.
În vis erau flori frumoase şi copaci pretutindeni.
Nu crezi că am putea să vedem asta şi aici?
Cutii cu flori. Fără gunoaie şi mizerie.
Un loc tihnit, unde oamenii se simt la fel de importanţi
precum cei de dincolo de tunel.
Scumpo, am întors.
Bine?
- Poţi să tragi pe dreapta acolo? - Întorc. Ce să fac?
Trage pe dreaptă aici.
- Aici? - Da, acolo.
- Aici? - Chiar aici.
MISIUNEA UNIUNII EVANGHELISTE
Ce facem aici?
O să fie bine.
- Poate ar trebui să închid capota? - Haide!
la te uită.
- Debbie! - Bună!
- Mă bucur să te revăd. - Şi eu, Jim.
Şi tu trebuie să fii soţiorul despre care vorbeşte mereu.
- Sunt bucătarul Jim. - Da. Ronald.
Timpul trece. Urmaţi-mă! Suntem gata să începem.
Bine.
Bună!
DRAGOSTEA ÎNDELUNG RABDĂ, NU URĂŞTE, LAUDĂ, FĂLEŞTE.
Mulţumesc!
- Am primit astea. - Mulţumesc!
- Ai mai fost aici? - Da.
Am lăsat haine şi lucruri vechi care nu ne-au mai trebuit.
Bine...
Acum ştim de ce visezi la acel loc. Misterul a fost elucidat.
În visul meu arăta cu totul altfel.
Mă bucur că aţi apărut.
Orice ajutor e bine-venit.
Pentru asta suntem aici.
Debbie!
Scumpo, nu putem ajuta.
Iubito, am o discuţie de negociere la birou, la ora 18:30,
trebuie să las nişte contracte în nordul oraşului.
Nu, nu trebuie.
Şi la mine decidea soţia.
Mă scuzaţi! Debbie?
Te rog, vino încoace!
Scumpo!
E foarte frumos ce faci aici, bine? Dar trebuie să...
Trebuie să ajung la birou să vând acel Eagle al lui Calder.
Şi ştii ce o să fac?
Am să scriu un cec pentru locul ăsta...
- Ce e ăsta? - Detergent. Foloseşte-l!
- Cred că-ţi trebuie asta. - Nu, nu-mi trebuie.
Vreau să ştiu de ce oamenii ăştia fără loc de muncă nu ajută pe aici.
Ba o fac.
Scumpo, o să trimit un cec. Poţi să completezi tu suma.
Mulţumesc!
Ai o perie acolo.
Bine, Jimmy.
Nu-mi plac microbii.
O să o fac de data asta.
E vreo boală infecţioasă care circulă pe-aici?
Absolut.
Încercăm să-i infectăm pe toţi cu dragoste.
Mersi de sugestie!
Da.
Boală infecţioasă?
- Poftim? - Nimic.
Bună, Tiny!
Mă bucur să te văd.
Şi eu mă bucur, doamnă.
Aşteaptă! Poftim!
Mulţumesc, doamnă! - Da.
Bună!
Sunt Debbie.
Cum te numeşti?
Ştiu că aveţi impresia că ne faceţi o mare favoare,
că sunteţi mai buni decât noi.
Ţine minte!
Când nu ai luat câteva salarii şi soţia te-a dat afară...
Aşa vei fi şi tu, fără adăpost, ca noi.
Aşa mulţumiţi pe aici?
O să-l omor pe ăla care-a făcut-o!
O să-l omor pe ăla care mi-a furat încălţările!
Stai aşa!
Sinucidere, opreşte-te!
Gata!
Opreşte-te! E o fetiţă mică aici!
Ce faci?
Ronnie!
Trebuie să vorbim cu el.
Scumpo, nu înţeleg ce se petrece aici. Încerc.
E omul din visul meu.
El e.
Hai să mergem acasă!
Haide!
Ce se întâmplă cu tine?
Pe bune?
Dle Mercedes!
M-ai căutat, iubire? Căci eu te-am căutat.
Caut pe cineva care se numeşte Sinucidere.
Îţi pot spune unde e, dar o să te coste o avere.
Îl ştii?
Da.
- Serios? - Da.
Bine.
- Fără droguri! - Fără.
Eşti aproape, foarte aproape.
Ce prost!
Ai încercat să fraiereşti omul nepotrivit!
Te omor!
Dă-mi încălţările!
Ce e?
La ce te uiţi?
Ce?
Tipul e violent.
Pun pariu că nu avea o bâtă de baseball de 85 de cm
în visul tău.
Ştiu, şi te-a urmărit pe stradă.
- Exact. - Bună, sunt Debbie! Cum te numeşti?
- Criminalu. - Bună, Criminalu, încântată!
Ai vorbit cu Criminalu. Asta înseamnă ceva.
Stai aşa! El e Criminalu,
iar tipul care a încercat să mă omoare e Sinucidere?
Da, sunt tot felul de tipi aici.
Dar el?
Aşa cum ştii, poate fi periculos.
Primeşti un spor de risc pentru asta?
- Eu? - Da.
Nu sunt plătit. Şi eu sunt ca şi ei.
Sunt de-al lor. Aici locuiesc.
Am fost bucătar-şef la un lanţ hotelier cunoscut.
Am avut o soţie, o casă superbă.
Într-o zi am primit un telefon. Fiul meu a fost lovit de un beţiv.
A murit înainte să ajungă ambulanţa.
Iar soţia mea...
Nu a suportat.
A ajuns într-un spital de boli psihice.
Între timp, mi-am înecat durerea în băutură şi droguri.
Îmi pare rău, Jim!
E în ordine. Am ajuns aici.
Bună!
Eu sunt Debbie.
Iar aici în spate este soţul meu, Ron,
şi el este fiul nostru, Carson.
- Cum te cheamă? - Clara, doamnă.
Ce nume drăguţ!
Să treci pe la salonul nostru de înfrumuseţare, după ce mănânci!
Toate doamnele o să primească puţină atenţie.
- Mulţumesc, doamnă! - Sper că o să vii.
Una pentru fiecare.
Ronnie!
Mă ţii minte, nu?
Mi-a distrus maşina.
Eu sunt Debbie.
Cum te cheamă?
Nu trebuie să-mi ştii numele,
aşa că taci şi pune-mi nişte mâncare în farfuriile astea.
Mi-ar plăcea să-ţi ştiu numele.
Ai grijă, doamnă! Vezi-ţi de treaba ta!
Ce frumos arăţi!
Îţi place?
Mulţumesc, doamnă Debbie!
Ştiţi...
N-am fost dintotdeauna pe străzi.
Am avut un soţ.
Nu a fost prea bun, dar acum nu mai e.
Am avut un fiu.
Dar mi l-au luat
pentru că n-am mai putut avea grijă de el.
Biata de tine!
Am făcut lucruri cu care nu mă mândresc.
Multe lucruri.
La fel ca toată lumea, Clara.
Toţi am făcut astfel de lucruri.
Ţi se strică machiajul.
V-aţi străduit aşa de mult! Iertaţi-mă!
Doamne, unde mi-e batista?
Sunteţi aşa de drăguţă cu mine, doamnă Debbie!
Ne-am simţit bine, nu-i aşa?
Da, nu-mi vine să cred.
Vă mulţumesc!
Mulţumesc!
- Bună ziua! - Bună, Tommye! Mă bucur să te văd!
Miroase bine aici.
- Bună, mamă! - Bună, scumpule!
Tata e în spate, se joacă.
CEL MAI BUN COMERCIANT DE SUCURII DIN FORT WORTH
Te tot aştept. Unde ai fost?
N-ai auzit de punctualitate?
Tu n-ai auzit că n-ai voie să conduci când bei?
Ai ceva cu băutura?
Cum de tu nu bei niciodată...
N-ai băut niciodată cu mine! Niciodată...
Eşti prea mândru să bei cu tatăl tău?
Se pare că poţi bea şi singur.
la te uită, iar începem!
Ştii, m-am săturat să mă judeci.
- Serios? - Da.
Haide la masă, înainte să se răcească puiul şi găluştile.
M-am săturat! Ai sărit vreodată peste vreo masă?
Ţi-a lipsit vreodată ceva?
Nu, pentru că în fiecare săptămână încasam banii,
făcând ceva ce nu suportam.
- Earl, ajunge! Haideţi să mâncăm! - El început.
Eu închei. Staţi jos şi nu vă mai certaţi!
Te rog, mai pune-mi un pahar, înainte de orice altceva!
Whisky şi Cola. Nu prea multă Cola.
Şi dacă tot eşti acolo, pune-i şi lui Ronnie unul!
Eu aş vrea un ceai cu gheaţă.
Nu îţi schimbi pantalonii?
Nu, suntem doar noi.
- Bună, Deborah! - Bună, Earl!
Tommye, găluştile arată perfect.
Să nu uiţi că mai e şi tort!
Nu uit.
Ron, ce zice Deborah?
Eşti voluntar la centrul religios
şi prieten cu nişte oameni fără adăpost?
- Debbie ne-a dus acolo... - Poftim?
V-aţi pierdut minţile?
Locurile alea au mai mulţi microbi decât o toaletă de pe drum.
Şi-s o mulţime de puturoşi acolo care aşteaptă de pomană,
în loc să pună mână să lucreze.
Nişte negrotei care nu fac nimic.
Earl!
Tu cum le spui? Aşa se numesc.
Eu aşa le spun.
- Haide, Earl! - Nu am vrut să spun asta.
Sunt infractori acolo. Oameni răi.
E murdar...
Mizerie, boli, de toate.
Uite ce e, mai mult n-am de gând să spun.
Prea multă Cola.
Scuze!
Ronnie!
Nu vrei să-i aduci o farfurie?
- Cui? - Lui.
N-o să fac asta, scumpo.
E bărbatul din visele tale, nu ale mele.
- Haide, du-i una! - Nu.
- Nu mă prea place. - Nu-ţi fie teamă, Ronnie!
Ştii că îl cheamă Sinucidere.
Te rog!
Scumpo!
Nu.
Chiar nu.
Soţia mea e îngrijorată că nu mănânci, aşa că...
Ţi-am pregătit ceva aici.
Îţi spun, ca de la bărbat la bărbat, mi-ai face o mare favoare
dacă ai mânca puţin.
Nu trebuie să mănânci tot.
Câteva îmbucături. Nu?
Nu-ţi place mâncarea italiană?
Pleci, nu-i aşa? Pleacă!
Am încercat.
Sunteţi de la ClA?
Nu.
Puteţi să o convingeţi pe soţie să nu mă mai deranjeze?
Nu pot.
- Şi atunci ce vreţi de la mine? - Nimic.
Nu vrem nimic de la tine. Noi doar...
Ai grijă cu maşina mea!
Ce zici de asta?
Când vii pe aici, să te porţi puţin mai drăguţ.
Adică, mai prietenos.
Vreţi să fiţi prietenul meu?
Da.
Trebuie să mă mai gândesc la asta.
Nu o să vă fac rău.
De ceva vreme, dumneata şi soţia
aţi încercat să fiţi prietenoşi cu mine.
Şi v-am evitat.
Cum te cheamă?
Ştiu că nu te cheamă Sinucidere.
Denver mă cheamă.
Ţi-e foame?
Nu ai mâncat nimic. Bucătăria s-a închis.
Înainte să vă răspund în legătură cu prietenia...
Vreau să vă întreb ceva.
Ce anume?
Ceva mă deranjează la tipii albi.
Am auzit că atunci când mergeţi la pescuit,
prindeţi peştele, apoi îi daţi drumul.
Da.
E doar un sport.
Ştii? Uneori o faci pentru divertisment.
Divertisment?
Când eram mic, pe plantaţie,
mergeam dimineaţa
să căutăm râme...
Tăiam un băţ de trestie
şi stăteam toată ziua pe malul râului.
Când, în sfârşit, prindeam ceva...
Eram foarte mândri.
Îl duceam acasă, ne lăudam...
Şi îl împărţeam cu ceilalţi.
Înţelegeţi? Mă deranjează că vă osteniţi...
Şi când prindeţi ceva îi daţi drumul.
Şi...
Mă gândeam că, dacă sunteţi alb,
aţi putea să faceţi la fel cu prietenii...
Să-i prindeţi şi să le daţi drumul...
Şi atunci n-aş vrea să fiu prietenul dumitale.
Mă înţelegeţi?
- Mă auziţi? - Da.
Da.
De unde eşti?
Din Louisiana.
Ai familie?
Nu am cunoscut-o pe mama.
Am auzit că era prea tânără să aibă grijă de mine.
M-a crescut bunica.
Îi spuneam mama mare.
Era mare,
solidă.
Era prietena mea cea mai bună.
Denver!
A trecut prin multă durere.
Am avut grijă de ea. De ea şi de verişoara mea, Chook.
Denver! Vreau să mă liniştesc.
Nu ştiu ce fel de pastilă era,
dar ea le spunea diavoli roşii.
Denver!
Am nevoie să mă liniştesc.
Era mama tatălui meu.
Dar abia dacă l-am văzut şi nu i-am zis niciodată tati.
Îmi plăcea când mama mare dormea.
Aveam o fereastră lângă pat.
Mă uitam la stele cum sclipesc.
Nu aveam electricitate.
Doar Luna lumina puternic.
Nopţile erau negre ca melasa.
Iar stelele sclipeau precum sticla în razele de soare.
Mamă mare!
După ce mama mare a murit,
a venit unchiul James şi ne-a luat, pe mine şi pe Chook,
să locuim pe plantaţia stăpânului său,
să lucrăm ca fermieri.
Toată munca aceea
nu i-a împiedicat pe James şi pe cei care lucrau pe plantaţie
să meargă la biserică duminică.
Să se îmbrace cu ce aveau mai bun.
Unchiul James era un om bun.
Se ruga
şi era îngrijorat că lucrurile rele din jurul meu
erau un fel de magie neagră.
Haide, frăţioare!
Şi m-au dus la râu să mă boteze.
N-o să uit asta vreodată.
Era neobişnuit să intru în apă îmbrăcat.
Simţeam mâlul între degete şi eram atent să nu apară crocodili.
Crezi că Iisus
a murit pe cruce pentru păcatele tale,
a fost îngropat şi a înviat a treia zi?
Da, cred.
Se botează
în numele Tatălui, al Fiului şi al Sfântului Duh.
Ca fulgerul de rapid, de parcă m-aş fi răzgândit...
M-a prins de nas şi m-a împins iarăşi în apă.
Doar că nu m-a ţinut bine şi m-am dus până la fund.
Nu ştiam dacă trebuia să revin imediat.
Când n-am mai avut aer, am sărit din apă...
Cu câteva nuanţe mai palid,
dar plin de Duhul Sfânt.
Dar dumneavoastră?
V-aţi cunoscut tatăl?
Mai trăieşte?
Nu merită nici să-l vezi.
A fost foarte atractiv ce ai făcut azi.
Da?
- Să ies cu un om fără adăpost? - Exact. Cum a fost?
Uimitor, aş zice.
Aşa ca tine?
Am crezut că te-am pierdut.
La 08:30 e evaluarea unui Pissarro pentru familia Thompson.
Şi, până la prânz, am nevoie de lista pentru târgul de artă.
Apoi, la ora 13:00, să fii la probă.
Ron! Mai eşti acolo?
Da, hai să anulăm totul!
Să anulăm tot?
Ai amânat familia Thompson de trei ori deja.
Atunci, asta e a patra oară. Ne auzim mai târziu!
Ai fost vreodată într-un muzeu?
Nu ştiu nimic despre niciun mausoleu.
Nu mausoleu, muzeu.
Îmbrăcat aşa?
Da.
Îţi place?
- Asta? - Da.
Da.
- Asta vindeţi? - Cam da.
Îţi place? E făcut de Pablo Picasso.
Cine e?
E probabil cel mai faimos artist al secolului trecut.
Da.
Mi se pare că a făcut-o franjuri pe acea doamnă,
iar apoi a încercat să o refacă, dar nu i-a mai ieşit.
Chiar asta face...
Pentru că aşa te face să te uiţi la ea altfel
decât ai face-o dacă ar arăta ca în realitate.
Poţi să vezi cum e şi la interior, nu doar pe dinafară.
Cât costă?
Asta? Cam 12 milioane de dolari.
- Uimitor! - Da.
Nu mi-ar face viaţa mai bună.
- Nu? - Dar mă bucur că au cumpărat-o
ca să vadă oricine cum arată o pictură de 12 milioane de dolari.
Aşa zic şi eu.
- Ce e asta? - Douăsprezece milioane de dolari.
Foarte mult.
Artă care stochează.
De Andres Serrano.
Scopul ei este să provoace.
Să îi revolte pe oameni.
Când eram mic,
mi-am promis să nu mai vorbesc niciodată cu un vreun alb.
Mai ales cu doamnele.
Sunteţi al doilea om alb din viaţa mea.
Primul a fost Bobby, fiul stăpânului.
Când nu lucrăm, puneam ceva la cale.
Eram complici.
Dacă lua ceva de mâncare, făceam şi eu la fel.
Vrei să-i vezi şopronul lui tata? Vino!
În special şerifii şi fermierii cu plantaţii,
aşa cum era stăpânul.
Haide, pune-ţi asta pe tine!
Nu ştiam,
dar avea să fie ultima oară când mă jucam cu Bobby.
Haide, Denver! Vino! Vrei să ne jucăm de-a Ku Klux Klan?
Cred că am pierdut noţiunea timpului când ne jucam acolo cu săbiile.
Soţia stăpânului ajunsese acasă.
Bobby, unde eşti?
Nicio femeie albă nu mai vorbise cu mine până atunci.
Fiule, nu ai voie aici!
O s-o încurci când taică-tău ajunge acasă.
Nu ştiu ce faci în şopronul meu, băiete,
dar o să te altoiesc.
O vorbuliţă să scoţi din guriţa aia neagră,
şi familia ta o să-şi caute alte slujbe!
Dar nu eram prost.
Îmi ţineam gura şi strângeam bumbacul stăpânului.
Câţiva ani mai târziu,
am întâlnit-o din nou pe mama lui Bobby.
Stătea pe marginea drumui, lângă maşină.
N-am făcut altceva decât s-o întreb dacă are nevoie de ajutor, cu roata.
Nu, negroteiule. Vezi-ţi de drum!
- Denver? - Şi era acolo.
Am spus să-ţi vezi de drum!
- Du-te! - Mamă!
Mişcă!
Un necaz nu venea niciodată singur.
Dădusem de probleme.
"Vă deranjează negroteiul ăsta, doamnă?
Nu deranjează pe nimeni.
"la uite cine-i aici!
"Un iubitor de negrotei.
"La ce te uiţi, negroteiule?
Bobby, am spus să treci în maşină, haide!
Mi-au spus că o să-mi dea o lecţie
despre ce înseamnă să deranjezi doamne.
Şi aşa au făcut.
Multe lucruri sunt cum nu trebuie în lumea asta.
Multe pe care nici nu le înţeleg.
Şi multe lucruri rele ce li se întâmplă oamenilor buni.
Debbie încerca să îmi spună că nebănuite sunt căile Domnului.
De parcă asta ar trebui să mă facă să-L plac mai mult.
Nu reuşea să mă convingă.
Pot să te ajut, fiule?
Poţi să auzi mai bine, dacă intri.
E bine aici, mulţumesc.
- E loc pentru încă o tăviţă? - Da, este.
Cu timpul, chiar şi un cinic ca mine
putea să vadă că ce îngrijise Debbie, cu discreţie,
dădea roade.
Când şi-a pus sufletul în acţiune,
marea arămie de sticle de bere sparte
şi de seringi a început să dispară.
Şi a schimbat vieţi.
Cu timpul, Denver avea un impact mai mare asupra noastră.
Ne-a învăţat că, deşi călătoria celui fără adăpost
începea într-un loc fără speranţă,
nu trebuia să se termine acolo.
Uimitor, nu-i aşa?
Cât de mult contează puţină grijă şi tandreţe.
Da.
- Bună! A mai rămas ceva de mâncare? - Da, grăbeşte-te!
Ţi-am adus ceva de mâncare.
Ştiu că vrei două.
Mulţumesc!
Cine e acolo?
Omul ăla a fost un zidar muncitor, apoi a făcut un infarct.
Acum stă pe o bordură,
iar toţi care trec prin faţa lui încearcă să nu se uite la el.
Pot să vă întreb ceva?
Când daţi unui om fără adăpost o farfurie cu mâncare sau un dolar,
ce credeţi că faceţi?
Nu ştiu. Îl ajut, nu?
Nu. O farfurie cu mâncare nu schimbă nimic.
El rămâne tot fără adăpost.
Tot ce faceţi e să-i spuneţi: "Nu eşti invizibil. Te văd.
Atâta tot.
Mulţumesc!
Debbie pregăteşte un spectacol, în seara asta.
Dumnezeu reciclează, creează o comoară din resturi.
Cred că doamna Debbie trebuie să fie cea mai bună angajată a lui.
Trebuie să plec acum, dar... Trebuie să vii.
E un film?
- Da. - N-am văzut niciodată un film.
Să vii pe acolo.
Am făcut-o, nu?
Nu ai făcut-o până la urmă, nu-i aşa?
Pe aici e împotriva legii să te sinucizi.
Da, e la fel şi acolo de unde vin eu.
- De unde vii? - Din rai.
A trebuit să acţionez rapid. De-asta am intervenit.
Ştiu că m-ai salva, dacă m-aş îneca.
Nu ştiu. O să vedem.
Ce se întâmplă?
Nu sunt sigură.
Să ducem copiii acasă?
- Da. - Da.
Pune-i tu în maşină, vin şi eu imediat!
Da.
Iubito, ce faci aici, singură?
Ce, nu ai bărbat? Te-a lăsat să vii aici?
Ştiu un loc în care aţi putea dormi aici, acum.
În regulă, doamnă. Bine.
Denver!
- Denver! - Doamnă Debbie?
Dumneavoastră sunteţi?
Eşti bine?
Ce faceţi aici?
Nu te-am văzut la film, mi-am făcut griji.
Pe aici.
În baie sunt prosoape curate.
Şi dacă nu găseşti ceva, cauţi în dulap, eu...
Sunt alături.
- Da, doamnă. - Bine...
- Bine. - Mulţumesc, doamnă!
Somn uşor, Denver!
Şi fără să-mi spui?
Nici măcar nu ştii care e starea lui psihică.
- Nici n-o să discutăm despre asta? - Ronnie, ai încredere în mine!
Avem copii în casă. Şi nu ştiu care e planul tău.
Nu ştiu. Ce ai de gând să faci? O să-i salvezi pe toţi?
O să încerc.
Denver e un om important pentru mine.
Ştiu că vrei să-l ajuţi. Ştiu. Înţeleg asta. Şi eu vreau.
Dar promite-mi că vorbeşti cu mine înainte să mai faci ceva asemănător.
Promit.
Îţi promit.
Da.
În ce cameră e?
Denver?
Ai dormit azi-noapte?
Haide înăuntru! Serveşte-te cu o ceaşcă de cafea.
Salut, bună dimineaţa!
Ţi-e foame?
Vrei cafea?
E şi suc de portocale, dacă vrei.
Am prăjit nişte pâine...
Poftim!
Vrei şi zahăr?
Da, doamnă.
Sunteţi foarte buni cu mine.
Mi-aţi acordat multă încredere, să mă primiţi la voi acasă.
Trebuie să ştiţi unele lucruri despre mine.
Ce anume?
Am făcut nişte lucruri rele, doamnă Debbie.
De care nu v-am spus.
Poate nu ar trebui.
Speram să nu fie nevoie.
E în ordine.
la loc!
După ce mi-a murit familia,
stăpânul mi-a construit o colibă.
Şi, ani de-a lungul, am lucrat pe plantaţii.
Nu am primit niciodată bani.
Mi-a dat doar voie să cumpăr de la magazinul stăpânului.
Nu mi-a spus că puteam să merg la şcoală.
Nu ştiam de Al Doilea Război Mondial sau de războiul din Coreea.
N-am ştiut de revolta oamenilor de culoare.
Nu mi-a spus că aş fi putut să merg în armată...
Că pot să evoluez, să câştig bani pentru mine
sau poate chiar puţin respect.
Poate vă e greu să credeţi, dar, dacă mergeaţi la Red River Parish,
puteaţi să vedeţi un om de culoare care nu ştie să citească,
care nu are radio, telefon, curent,
e uitat de lume şi fără ieşire.
Ştiam că sunt şi alte locuri.
Am fugit odată spre calea ferată şi am sărit într-un tren.
Când am sărit din tren...
Eram în Shreveport.
Nu mai văzusem aşa ceva.
Clădirile erau aliniate precum vagoanele de marfă.
Am văzut până şi un om de culoare care conducea propria maşină.
Şi nu era un hârb.
Era ca a stăpânului.
Nu-mi venea să cred.
În noaptea aia, un om a încercat să mă jefuiască.
Avea o armă.
M-am apărat.
PENTRU OAMENI DE CULOARE DOAR PENTRU ALBI
La final, eram încălţat şi aveam arma lui.
Nu sunt mândru de asta, dar...
M-am hotărât să jefuiesc un autobuz.
Deschide cutia aia şi dă-mi banii!
Deschide cutia aia şi dă-mi banii.
Lasă arma jos, băiete!
Eram josnic şi rău.
Dar nu suficient încât să împuşc un om
care a ajuns la muncă într-o zi nepotrivită.
Judecătorul mi-a dat zece ani în Angola.
Cea mai dură închisoare din America.
Eram iarăşi pe plantaţii.
Dar, de data asta, chiar eram sclav.
Pentru că astea erau regulile acolo.
Nu aveau suficienţi gardieni şi le dăduseră arme unor deţinuţi.
De multe ori, un deţinut care lucra cu mine
nu mai era de găsit a doua zi.
Nimeni nu-l mai vedea.
Ziceau că îi dau la crocodili.
În Angola, un om fără cuţit,
fie era omorât, fie mai rău.
Într-o noapte...
Un bărbat cu ochii gălbui a apărut la mine în celulă, cu trei prieteni.
Aveam cuţitul.
L-am folosit.
Eram doar un băiat când am intrat...
La ieşire eram bărbat.
A trebuit să ucid.
Îmi pare rău că nu v-am spus asta.
Cred că, odată ce aflaţi ce am făcut...
Că am fost în Angola...
N-o să mă mai vreţi în jurul vostru.
Nu eşti un om rău.
Eşti un om curajos.
Şi mă bucur că suntem prieteni.
Mă duc să-i trezesc pe puşti.
Ţineţi-mi pumnii!
E în regulă.
E în ordine.
Mai e ceva, domnule Ron.
Ceea ce face Debbie...
E foarte important.
Îi e tot mai dragă lui Dumnezeu.
Când eşti aşa de dragă lui Dumnezeu...
Eşti important şi pentru cel rău.
Da?
- Salut, tată! - Loveşti mingea, nu glumă!
- Merge. - Nu, ai jucat foarte bine.
Sunt mândru de tine. Joacă bine, nu-i aşa?
Da, chiar joacă.
Mă duc să mă schimb. Mă bucur să te văd, Denver.
Mergem să mâncăm ceva.
- Bine. - În regulă.
Ăsta e un fel de joc pentru oameni bogaţi?
Tenisul? Nu, oricine poate juca.
Trebuie doar să fac o rezervare. Jucăm, dacă vrei să încerci.
- Poftim? - Să fac o rezervare.
Stabileşti data şi vii să joci.
Domnule Ron,
orice joc unde faci rezervare e un joc pentru oameni bogaţi.
S-ar putea să ai dreptate. Haide!
- M-aţi auzit? - Da, să mergem.
- Ron! - Salutare, Hank, ce faci?
Bine.
Ascultă, Ron! E uimitor ce faceţi.
Mă întreb, totuşi, dacă nu mergeţi prea departe.
Despre ce vorbeşti? Nu înţeleg.
Uite ce e, amice. Şi eu sunt filantrop, bine?
Dacă vrei să te alegi cu ceva, strânge fonduri,
o să fiu primul care contribuie.
Dar aici venim ca să uităm de lume.
Şi nu ştiu de ce ne aminteşti, la prânz, ce privilegiaţi suntem.
Înţeleg. Vorbeşti de prietenul meu, Denver?
Uite, Ron, sincer, îmi place de tine, de soţia ta.
Dar mie, la fel ca majorităţii membrilor,
nu ne prea place să vii cu prietenul tău, negroteiul.
Bineînţeles. Poţi să-i spui.
E chiar acolo. Îl cheamă Denver.
"Prietenul meu, negroteiul.
M-aţi apărat, dle Ron.
Suntem prieteni.
Tragi apa?
Da, mereu uit de asta.
- Toţi faceţi asta acolo. - Acolo.
Nu sunt aşa de micuţă.
Ştiu că nu sunteţi.
Aveţi o inimă mai mare de atât.
E bine aşa. Către stradă.
Cred că e mai bine în spate.
Poţi s-o muţi mai în spate?
Ron Hall.
Aici sunt rinichii. Aici e vezica.
Şi, aici, e zonă care ne îngrijorează.
Trebuie să investigăm, deocamdată nu ştim ce este.
- Bună! - Salutare!
Salut!
De când zac aici?
De câteva ore.
- Da. - Unde sunt copiii?
Doar ce au coborât să mănânce puţin.
Au stat lângă tine, până adineauri.
Cancer.
O să-l învingi.
Bine?
M-am rugat toată noaptea.
M-am rugat lui Dumnezeu s-o vindece.
L-am întrebat: De ce?
De ce l-ai făcut asta unei femei
care te-a slujit cu credinţă?
A făcut ce trebuie, a ajutat oamenii.
Nu înţeleg de ce.
Dar, câteodată,
mai văd o stea căzătoare cum trece pe cer.
Cum luminează pentru câteva clipe.
Şi apoi se stinge.
Nu înţelegeam de ce nu se mai vede.
Cred că Dumnezeu îmi dădea o lecţie despre doamna Debbie.
Şi Cuvântul spune că Dumnezeu a pus stelele pe cer.
Şi fiecărei stele i-a pus un nume.
Dacă una dispare de acolo,
de el depinde.
Poate că nu putem vedea unde o să ajungă.
Dumnezeu poate, însă.
Auzi?
Unde te găsesc dimineaţă?
Nu am casă. Unde altundeva să fiu?
Trage!
Nu mai e nimic de spus.
Şi credeam că tipii albi care pescuiesc sunt ciudaţi.
Asta numiţi voi vânătoare?
Nu, Denver. O să-ţi placă. Vino aici, haide!
Armele nu sunt pentru joacă, domnule Ron.
Dacă trag cu o armă, e treabă serioasă.
Mă duc să văd dacă doamna Debbie are nevoie de ajutor în bucătărie.
Bine.
Doar nu aveai de gând să-i dai arma.
Earl, de ce vrei să începi acum cu asta?
Mă duc să-mi pun un pahar.
Dar ce te deranjează la Denver?
De ce m-ar deranja ceva la el?
Să-i dai o armă încărcată unui om care locuieşte într-un container
este ceva normal.
Încearcă să nu faci asta când sunt şi eu pe aici.
Şi încă ceva.
Trebuie să-l inviţi la fiecare reuniune de familie?
Înţelegi?
Trage!
Ce zici de tipul ăsta de aici? Cel înalt.
Apele liniştite sunt adânci.
- Bine. - la uite!
- Gata, poftim! - Doamne!
- Bravo! - Totul arată foarte bine.
- Nu. N-are nimic. - Uimitor!
Da.
- Mulţumesc! - Foarte bun.
Bun.
Sunt aşa de bucuroasă că suntem cu toţii aici!
Mamă, vrei să spui rugăciunea?
Desigur.
De ce nu-l laşi pe Denver s-o facă?
Bine.
Doamne. Eu?
Da.
Doamne, ne-am adunat aici să ne bucurăm de naşterea Ta.
Şi-Ţi mulţumim pentru cei care sunt aici cu noi.
Ştiu că cei mai mulţi oameni cred că doar ei sunt ai Tăi...
N-o să îţi cerem prea multe azi.
Te rugăm doar să repari dezastrul ăsta
şi te slăvim că i-ai dat putere doamnei Debbie
să pregătească această sărbătoare.
În numele Tatălui şi al Fiului şi al Sfântului Duh. Amin.
Amin.
Mersi, să mâncăm!
- Da. - Mănâncă, căci mor de foame!
Sper că ai făcut efort.
Am făcut.
Să pun nişte sos...
Da, poţi să-i dai nişte şuncă lui Denver, te rog?
- Vrei un rulou? - Sigur.
Nu ştiu...
De ce toată lumea e aşa preocupată de cancer?
Am avut cancer de prostată acum patru ani
şi nu mă deranjează deloc.
Nu îţi face griji, Deborah!
Întreabă-mă pe mine, ei fac atâta caz din nimic.
Te-a întrebat cineva? Care-i problema ta?
Ce bine! Perfect!
Sunt tipul cel rău, nu?
Acum îi întorci pe nepoţii mei împotriva mea.
- Nu poţi să taci? - N-am făcut nimic.
Să mergem acasă, Tommye!
Conduci cu grijă, bine?
Bine.
E în regulă.
- Te iubesc! - Şi eu te iubesc!
Nu vreau cadoul tău.
Ia-l!
Şi nu vreau să mai vii aici.
Dumnezeu să-l binecuvânteze.
Pe cine?
Pe tatăl tău ursuz. E un om bun, în adâncul său.
Din câte îmi dau eu seama,
dacă nu era el, nu eraţi cine sunteţi.
Iar eu aş fi tot în boscheţi,
nu aici cu familia dumitale, dle Ron.
Eşti un om bun, Denver.
Tatăl meu nu este.
Tocmai şi-a pierdut ultima şansă să-mi dovedească că mă înşel.
- Ce faci? - Salut!
Caut prin asigurarea asta.
Arăţi bine.
- Mersi! - Unde mergi?
Dacă cred că voi fi vindecată, aşa va fi.
Trebuie să mă port ca de obicei.
Aşa că merg la cumpărături.
Bine. Eu conduc.
Nu!
- Nu, sigur că da. - Nu, asta nu ar fi obişnuit.
Eşti sigură?
Da.
Bine. Ne vedem mai târziu.
Debbie?
Scuze! Nu mă cunoşti,
dar am auzit atât de multe despre ce ai făcut la centru.
Sunt soţia doctorului Howard.
Bună! Mă bucur să te cunosc.
Îmi pare aşa de rău!
De ce?
Am auzit că eşti în stadiu terminal şi nu mi-a venit să cred.
Mie nu mi s-a spus asta.
Îmi pare rău!
Te rog să mă scuzi!
O să fie frig la noapte.
Îl iubesc pe Ronnie Ray!
E aşa de frumos.
Ăsta este locul.
Aici, bine?
Te iubesc, Ronnie Ray!
Întotdeauna te-am iubit.
Şi eu te iubesc.
Ştiu.
- A trecut ceva timp de atunci. - Da.
Prima oară când ai văzut cum ninge.
Cine-i aici?
Sheryl Crow.
Aşa e.
Uite cine-i aici...
Carson.
Erai aşa de micuţ, uite!
Şi uite cum ai crescut.
Uite cum ai crescut!
- Te iubesc, mamă! - Te iubesc, micuţo!
Ascultaţi-mă!
Tăticul vostru este un tată şi un soţ minunat.
Şi vreau să ştiţi că vreau să fie liber...
Să întâlnească pe altcineva...
Pe oricine îşi doreşte el.
Şi vreau să-i respectaţi deciziile...
Şi să-i daţi voie să fie fericit.
Mamă!
Lăsaţi-l să fie fericit!
Şi să ţineţi minte...
Tu şi fratele tău...
Sunteţi liberi să vă căsătoriţi cu oricine doriţi.
O să vă veghez.
Vă întoarceţi la lucrurile voastre, vă rog?
Vreau să vorbesc cu tatăl vostru.
Haideţi, mergeţi la ale voastre!
Chiar şi pe ea.
Nu spune asta!
Să nu zici asta!
Nu.
A fost un lucru bun.
S-a dovedit că a fost un lucru aşa de bun.
Dacă n-ar fi fost aşa, viaţa noastră împreună nu ar fi fost la fel.
Vreau să fii fericit.
Pe tine te-am iubit mereu.
Pe tine.
Încă ceva, iubitul meu.
Orice doreşti.
Nu-l lăsa pe Denver singur, bine?
Da.
- Promiţi? - Da.
Bine.
Mulţumesc!
Barman, vreau o bere.
Avem doar un singur fel.
Şi un pai.
O bere de ghimbir, imediat.
Şi vrei să pui cântecul meu preferat, Jim?
S-a făcut.
Vino încoace!
Vino!
Iubitul meu!
Eşti bine?
Vrei să dansezi în locul meu?
Ne-am adunat aici cu toţii,
fiecare cu amintirea sa dragă despre această doamnă minunată.
Când a cerut Debbie să ţin slujba, a avut o singură rugăminte.
A vrut ca Denver să spună câteva cuvinte.
Fără să spun mai multe, pentru cei care nu-l cunosc...
Acesta este bărbatul din visul lui Debbie,
Denver Moore.
Nu eu am întâlnit-o pe doamna Debbie.
Doamna Debbie m-a întâlnit pe mine.
Nu voiam s-o cunosc pe doamna Debbie sau orice altă doamnă albă.
Dar, de când am cunoscut-o...
Doamna Debbie a vrut să fie prietena mea.
Sunt sigur că a fost prietena fiecărui om de aici.
Încă nu mi-am dat seama de ce voia să mă cunoască.
Sunt sigur că nu am de ce să fiu mândru.
O mare parte din viaţă, am fost prins în temniţa diavolului.
Mulţi mă vedeau acolo, închis, şi treceau pe lângă mine.
Nu îi învinovăţesc.
Nu am fost binevoitor.
Ci periculos.
Şi, probabil, nu aveam nimic împotriva temniţei.
Dar ea a fost un om diferit.
M-a văzut în spatele gratiilor, a băgat mâna în buzunar
şi a scos o cheie pe care Dumnezeu i-a dat-o, să mă elibereze.
A fost singurul om care m-a iubit destul
încât să nu renunţe la mine.
Acum sunt un om schimbat.
Un om liber.
Am petrecut mult timp făcându-mi griji
că sunt diferit de alţi oameni.
Chiar şi de alţi oameni fără adăpost.
După ce i-am întâlnit pe dna Debbie şi pe dl Ron...
Mi-am făcut griji că sunt aşa de diferit de ei,
că nu o să avem niciodată un viitor.
Dar am înţeles
că fiecare e diferit.
Diferit, asemenea mie.
Suntem cu toţii oameni
care merg pe stradă pe care Dumnezeu ne-a aşezat-o în faţă.
Doamna Debbie...
Era diferită în cu totul alt fel.
Doamna Debbie
a visat la un loc mai bun pentru oamenii fără adăpost.
Şi nu vorbesc despre rai.
Ci despre un loc din oraşul vostru.
O să transmit făclia doamnei Debbie
pe unde mă poartă paşii.
Doamna Debbie ar fi foarte fericită
dacă i-aţi îndeplini visul...
Şi aţi face la fel.
Acum încerc să fac ceva pentru voi, ce diavolul nu a făcut vreodată.
O să vă eliberez.
Dar, înainte de asta, să vă aduceţi aminte:
Fie că suntem bogaţi sau săraci
sau undeva pe la mijloc...
Cu toţii suntem fără adăpost.
Fiecare dintre noi.
Încercăm doar să ne găsim drumul spre casă.
Bine aţi venit acasă, doamnă Debbie!
Bine aţi venit acasă!
Sigur că am făcut exact ce mi-a cerut Debbie să nu fac.
Am scăpat făclia şi l-am lăsat singur pe Denver.
Furia amestecată cu frica pot schimba omul cu totul.
Dar, vă spun,
aşa cum v-ar spune Denver:
"Dumnezeu reciclează, creează o comoară din resturi.
Şi asta e exact ce a făcut.
Mă duc acasă, Julio.
Sunt mândru de tine, prietene.
O să-mi fie dor de tine.
Abia aştept să-ţi citesc cartea.
Vino să mă vizitezi la Rocky Top.
Pe unde aţi umblat?
Când doamna Debbie s-a dus la Dumnezeu,
eram sigur că o să mă lăsaţi.
Da. Prinde şi dă drumul.
Şi acum de ce vă întoarceţi?
Aveţi ceva de făcut.
- Da? - Da.
- Ce este, Tommye? - Uite cine-i aici!
Bună, Earl!
- Ai nevoie de ceva? - Nu, sunt bine.
Ce frumos!
Ce drăguţ!
Poftim!
Frumos din partea ta că mă vizitezi.
Ce mai faci, Earl?
Da. M-am lăsat de băut.
Vezi?
Nici nu m-am mai atins de băutură.
O uşurare pentru mama ta.
l-am făcut zile amare, destui ani.
Dar mie?
Şi ţie.
Ce citeşti?
O carte de poezii. Îţi citeam din ea când erai mic.
- Nu îţi plăcea prea mult. - Nu e adevărat.
E un poet englez bun.
William...
Blake.
William Blake, da.
Pentru pasăre,
cuibul.
Pentru păianjen, pânza.
Pentru om,
prietenia.
Ce mai face prietenul tău?
Denver?
Denver, e bine.
Vom merge la Rocky Top, mai târziu, s-o vizităm pe Debbie.
Da.
Întotdeauna mi-a plăcut de Debbie.
Deborah.
Întotdeauna.
Bravo vouă!
Că v-aţi înţeles şi-aţi rămas împreună.
A fost o femeie bună.
Aşa e şi mama ta.
Poftim?
Nimic.
Am fost norocoşi.
Amândoi.
Putem să fim de acord într-o privinţă.
Stai liniştit!
Vrei să luăm o gură de aer?
- la uite ce e aici! - Maşinuţa mea.
- Poţi să urci? - Da.
- Cu îndrăzneală. - Bine.
Ai grijă, bine?
Să vedem dacă-ţi aduce aminte de mine.
Îşi aduce aminte.
Ai grijă!
Bătrânel nebun!
Ce faci?
Sunt bine.
- Mă bucur. - E o zi plăcută.
Ai avut dreptate în privinţa lui tata, Denver.
SOŢIE, MAMĂ BUNĂ, IUBITOARE ŞI PRIETENĂ PENTRU MULŢI.
E un om bun.
A trebuit să am răbdare până să ajung la el.
Trebuie să ajuţi pe cineva să iasă din întuneric.
Şi tatăl dumitale era în întuneric, destul de mult.
Da, aşa e.
Nu e treaba mea, dar ce spune?
"În braţele lui Dumnezeu.
Frumos.
Crezi că vreuna se numeşte Debbie?
Cineva mi-a spus odată că Dumnezeu a numit fiecare stea de pe cer.
Ce bătrân nebun v-a spus asta?
Bine.
- Uite! - Da. la uite-o!
Da.
Acolo e.
Ce frumos!
RON A TERMINAT CARTEA CU DENVER ALĂTURI.
A DEVENIT BESTSELLER NEW YORK TIMES.
ŞI DACĂ VĂ ÎNTREBAŢI CE MAl E CU FĂCLIA...
LUMINEAZĂ MAI PUTERNIC AZI.
ÎN NOUĂ ANI, RON ŞI DENVER AU CĂLĂTORIT, AU POVESTIT.
AU STRÂNS 85 DE MILIOANE PENTRU OAMENI FĂRĂ ADĂPOST.
E UIMITOR CE POATE FACE PUŢINĂ DRAGOSTE.
Să înţelegem că singurul lucru pe care-l păstrăm pe veci...
CAPELĂ MEMORIALĂ DEBORAH L. HALL
...este ceea ce dăruim.
Şi cu cât dăruim mai mult, primim mai mult.
Multă lume este confuză,
dezorientată, dărâmată.
Promisiuni încălcate, visuri sfărâmate.
Visurile sfărâmate distrug vieţi.
CURAJUL DE A FI RESPONSABIL
De cele mai multe ori nu putem judeca o carte după copertă.
N-o să ştim niciodată prin ce ochi te priveşte Dumnezeu.
Şi n-o să fie cine crezi că este.
DENVER ŞI-A GĂSIT DRUMUL SPRE CASĂ PE 31 MARTIE, 2012.
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team