** SAVE THE LAST DANCE 2 ** made by sabian
Vreau să fiu balerină. Ăsta a fost mereu visul meu.
Mama mereu zicea că am făcut piruete încă înainte să merg.
Le-am făcut şi am căzut în fund.
Aveam o mică balerină pe noptieră
şi cred din cauza asta am vrut să devin balerină,
pentru că n-am ştiut niciodată că există şi baletul.
Îmi place hip-hopul.
Missy, Jay-Z, Common, N. W.A., Kanye West.
Hip-hop îţi permite să urmezi ritmul.
Cred că marea diferenţă între balet şi hip-hop e poziţia corpului,
determinarea din corpul tău în hip-hop,
pe când la balet e doar zbor şi plutire.
Îmi place sărutările. Pizza cu de toate, glumeşti?
Wrigley Field.
Poate dansul şi săruturile în acelaşi timp.
Lacul, prietenii şi pe tatăl meu. D-zeule, tatăl meu, Roy...
Trompetist. E cântăreţ la trompetă.
Şi lănţişorul. E de la mama. Mi l-a dat să-mi poarte noroc.
Nu e mare lucru să pleci de acasă,
pentru că sînt foarte emoţionată să plec la New York,
ci necunoscutul.
Să nu ştiu ce se va întâmpla,
să nu ştiu oamenii care îmi vor intra în viaţă.
Eu şi prietenul meu am decis să ne vedem şi cu alţii,
pentru că el studiază undeva şi eu sînt aici în New York,
şi probabil că aşa e mai bine.
Gleznele mele sînt puţin slăbite,
şi întoarcerea ar putea fi puţin mai bună.
Doare atât de mult.
Nu vrei să fac o piruetă sau ceva?
Asta am făcut toată viaţa,
şi sincer, nu cred că am avut timp să mai fac altceva,
în afară de săruturi.
Voi lucra din greu pentru a fi cea mai bună.
Şi nu veţi fi dezamăgiţi de mine.
Nu va exista dansatoare mai bună ca mine.
Voi fi cea mai bună.
Şi dacă aşa va fi, aşteaptă să vezi.
Corect.
Aşa e.
Asta a fost minunată.
- Cum o numeşti? - O atitudine.
Oh, elegant.
Tu eşti Zoe?
Eu sînt Sara.
Da, o vei face.
Bine...
Ai adus ăsta atâta drum din Texas?
Da.
În Texas, avem ceva numit "domni."
Şi cred că eu am ceva numit "hernie."
În primul rând, cum ai ajuns aici?
Din cauza unui violoncelist excitat.
Ce-ar fi să scoatem câte ceva afară? Va fi mai uşor de cărat..
Da, asta e o idee excelentă. De ce nu m-am gândit eu la ea?
Asta e bijuteria mea, asta e pălăria...
Ăsta e Hamlet.
Mereu l-am suspectat pe Ken că era un criminal în serie.
Fiecare dintre voi aţi fost binecuvântaţi cu un dar unic.
- Trombon. - Ce?
Am flerul ăsta când mă uit la cineva, pot spune ce face.
Şi tu eşti o trombonista.
Păi, poate nu-ţi funcţionează flerul, pentru că eu am venit la balet.
Ce? Încerci să devii balerină?
Sunt balerină.. Încerc să devin primă balerină.
Eşti un fel de primă, dar nu arăţi a balerină.
Ai sufletul unei cântăreţe la trombon.
E în ochii tăi.
Eu...
sînt Miles şi tu eşti...?
De la departamentul de balet, d-şoara Monique Delacroix.
- Te superi? - De ce?
Dă ăla mai încet. Încerc s-o ascult pe d-şoara Delacroix.
Şi apropo, remixul e mult mai bun.
Sunt sigură că e adevărat că sînteţi cei mai buni şi cei mai străluciţi,
prin tot ce v-au oferit profesorii voştri.
Regret să vă distrug visurile crescute meteoric
spre vârful succesului artistic şi a reinoirii lumii.
Prin alegerea voastră de către Juilliard,
ştacheta e şi mai ridicată.
Stachetea e şi mai ridicată.
În următorii 4 ani va trebui să vă străduiţi pentru perfecţiune.
Vă rog uitaţi-vă în stânga,
şi în dreapta voastră.
Doar unul din trei veţi reuşi
să fiţi stăpâni pe artă voastră.
Ceilalţi doi dintre voi veţi sfârşi prin a vine cărţi la Barnes & Noble
sau să lucraţi la cosmetice în Buffalo.
Bine aţi venit la Juilliard.
Mersi.
D-zeule! Cât de pretenţioasă poţi fi?
Ştiu că e idolul tău, dar să-ţi pui posterul ei deasupra patului...
Monique Delacroix a dansat
cu cele mai mari companii de balet din lume.
A fost directoare la
American Ballet Theatre 15 ani.
- Cum spui. - Ce?
Vrei să vinzi cosmetice în Buffalo?
Femeile din familia mea nu muncesc.
Beau Martini, şi îşi fac operaţii estetice.
Eu vreau doar să joc
şi să las dominarea mondială ţie şi Doamnei Delacroix.
Uite-l pe mentorul meu!
E frumos. Îl urăsc.
Mai bine mă duc să-l salut. Ne mai vedem.
- Bună. - Bună.
Bună, sînt Sara, eleva dvs.
Ia loc înainte să te taxeze din nou.
- Deci, Sara, eşti bună ? - Da, dar nu sînt toţi?
N-am fi fost aici dacă nu eram.
Ne mai vedem.
- Pa. - În regulă.
O să te supraveghez cât mai bine,
dar în cea mai mare parte, eşti pe mâna ta.
Eram toţi disperaţi, da?
Şi ghici cine se urcă în lift.
- Îţi pensezi sprâncenele? - Ce?
Unde îţi faci sprâncenele?
Pe strada 9t, la colţ, la Chinese.
Mişto.
Niciodată să nu te întâlneşti cu un actor.
Tot ce fac e să le-o tragă la balerine.
E ca un fetiş.
Mai mult, când le dai papucii fac pe reginele dramei.
Ai un prieten?
Da. Ei bine, nu.
El e în Georgetown şi eu aici.
Am hotărât că ne putem vedea şi cu alţii.
Uită-l. E cel mai bine.
Sincer, există poate 7 companii
pentru care merită să dansezi.
Asta înseamnă că trebuie te concentrezi.
Prietenii îţi stau în drum.
Vara asta în Paris, eram ca americanul urât...
pentru că "sissonne ouverte" nu era destul de mare.
Cu cine ai făcut ore?
- Eu? - Da, tu.
Cu Uri Pell la Chicago Ballet.
Îl ştiu. E cam pe dinafară.
Progresiv, da, e cam pe dinafară.
A făcut lucrurile ca şi cum fiecare e o literă la maşina de scris.
Ai fost în aia?
Sara, vino cu mine puţin.
- Stai aici. - De ce?
- Cum te cheamă? - Sara.
Sara Johnson.
Aţi face bine să urmaţi exemplul d-şoarei Johnson.
Oră începe la 9:30 fiz,
ceea ce înseamnă că la 9:29 toţi trebuie să aşteptaţi venirea mea.
Şi pe tine cum te cheamă?
- Marcus. - Marcus, ce e locul ăsta?
- Un studio de dans? - Nu, e o catedrală.
În camera asta sălăşuieşte întreaga istorie spirituală a speciei noastre.
Cum speri să faci parte din asta, Marcus,
când porţi pantaloni care "fâsâie" de câte ori faci un pas?
- Eu... - Nu poţi.
Nici un articol din vinil nu poate trece acest prag.
- Ne-am înţeles? - Da.
- 'Neaţa, Bella. - 'Neaţa.
'Neaţa.
Veţi fi împărţiţi în 3 linii pe baza abilitaţilor voastre.
Vom face asta la fiecare oră.
Dacă veţi sta în linia 3 mai mult de 5 săptămâni,
veţi fi rugaţi să părăsiţi programul.
Aliniativa de-a lungul barei.
Marcus,
în linia a 3-a.
Bella. Te rog.
Vom începe cu "pliés".
Ce ai păţit la ochi?
Am păţit-o la ora de circ, am căzut de pe picioroange.
Era ceva ce trebuia să faci în prima zi?
Bine aţi venit la Introducerea în teoria Hip-Hop-ului.
D-zeule!
Ce e? Tu ne-ai făcut să venim la ora asta.
Mă numesc Miles Sultană, şi nu sînt profesorul vostru.
Proful vostru a încercat să joace mingea cu nişte tineri în Bronx,
încercând să dribleze şi să tragă la coş.
Inutil să spun că a exagerat. Râd pentru că a fost amuzant
până a căzut
şi şi-a rupt piciorul în 3 locuri.
Şcoala asta e periculoasă.
Aşa că îi ţin locul până... Ei bine, până se va întoarce.
Cu ajutorul prietenului meu Franz şi a instrumentului său...
vom explora natura hip-hop-ului din noi.
În regulă. Deci, teoria hip-hop.
Ce e hip-hop-ul?
Ah, Trombonista.
Hip-hop e convergenţa
mişcării muzicale electronice cu cultura tânără urbană
după ce lumea a aflat că disco e o porcărie.
Bun răspuns. Dar eu nu renunţ la Bee Gees.
Hip-hop este...
- E rap. - Înţelegeţi ce spun?
Hip-hop e...
Soul.
Hip-hop e...
R & B.
Hip-hop e...
Funk. Pentru cei mai mulţi oameni de azi, hip-hop e numai "bling-bling".
BDar ce-a fost înainte de "bling-bling"?
Ce-a fost înainte de Escalades,şi de Nine Millys şi Hoochies?
Hip-hop e...
E o formă de comunicaţie culturală încrucişată.
- Hip-hop e... - E un stil de viaţă, un limbaj, o modă.
- Hip-hop e... - E simplu şi complex.
Este despre individul care pune sub semnul întrebării stabilirea.
E despre recombinarea, combinarea a tot ce-a fost înainte.
Hip-hop e edspre găsirea unei noi voci.
Dar ce poate fi hip-hop-ul cu adevărat se poate spune în 2 cuvinte.
Sunt aici.
A fost atât de radical...
modul în care ai interpretat cuvintele colegei mele de cameră,
încât ai făcut un cântec din ele.
Mersi. Şi colegii tăi cred acelaşi lucru?
Trebuia să-mi fi spus că eşti prof.
- Nu sînt. - Atunci lector invitat.
- Credeam că eşti actor. - Actor? De ce?
Nu contează.
Cât de înalt eşti?
- 1,60 m. - Vrei să ne luptăm?
Bine, hai să mergem.
Ar trebui să veniţi la clubul unde mixez, diseară.
Am ore dimineaţă.
Pot pune 2 pe listă plus încă unul, ca să-ţi aduci şi prietenul.
N-am prieten.
Mişto! Atunci sînteţi doar voi două.
- Vom vedea. - Mişto.
Zoe.
De fapt, 1,65 cu pantofi.
Linia a doua.
Linia întâi.
Ce e asta?
Se simte mai natural aşa.
Nu eşti aici să fii naturală. Eşti aici să înveţi balet.
Linia a doua.
Trebuie că e din cauza bunului antrenament de la Chicago.
Fii atentă la locul ăsta, mama.
De câteva minute în New York şi sîntem deja pe lista
celui mai tare loc din oraş.
- Bine. Mama? - Îmi explorez perspectiva.
- "Mama" nu e în asta? - Nu.
- Bună. - Bună.
- Hai să mergem.
Aminteşte-ţi că nu putem sta prea târziu.
Ştiu, ştiu. Linişteşte-te, mama.
- Balerine! - Nu prea... Nici una nu...
- Eu nu dansez cu adevărat. - Hei.
- Ştiam că ai să vii. - Bună.
- Asta cine e? - Bună şi ţie.
- Sara, Candy. - Încântată de cunoştinţă.
- Sunt sigură că e... - Bine...
N-o lua în seamă. Aşa se poartă cu toţi.
Vino.
Ce e cu băutura mea?
- Unde mergem? - La ring.
La ring?
Ăsta e cu totul un alt nivel.
Da, obişnuiam să mă strecor
şi să iau trenul de la 9 spre South Bronx să văd chestii ca ăsta.
E nostim, pentru că majoritatea acestor copii,
nu realizează că e o istorie aici,
o umbră în spatele fiecărei mişcări.
Fiecare pas pe care îl fac e într-o urmă mai mare decât a lor.
Ca un fel de balet.
Profesore!
Te plătesc să mixezi, nu să stai.
El e Mixx, tatăl acestei petreceri.
- Şi cine e frumoasă? - Ea e Sara.
- E una dintre studentele mele. - Trebuia să fii stat în şcoală.
- Încântat de cunoştinţă. - Încântată şi eu.
Da, da, da...
- Asta e fata mea, Candy. - Da, ne-am cunoscut.
Nu există "zburătoare" mai bună decât Candy.
Tot ce face, poţi pune pariu,
că vei vedea săptămâna viitoare 100 de copii făcând la fel.
- Sau cel puţin încercând. - Ştii despre ce vorbesc, nu?
Ce onoare şi ce plăcere să te cunosc, micuţă doamnă.
Trebuie să mă duc să fiu gazdă. Distracţie plăcută.
Tu, care-mi iroseşti banii, du-te şi fă-ţi treaba, omule.
- În regulă, omule. - În regulă, omule.
- Trebuie să am duc să mixez. - Bine.
- Eşti sigură? - Da.
- Nu ţi-e frică? - Ai dat vreo audiţie la Juilliard?
O să-i încălzim pentru tine. Asta în caz că te decizi să intri.
Ce se întâmplă aici? Sunt băiatul vostru, Daddy Mix.
Hei, sînt pe cale să-mi scot omul dintre unul sau doi, chiar acum.
Dar trebuie s-o facem cum trebuie.
Vreau să repetaţi după mine.
Vom face aşa. Yo! Spuneţi:
Fă-ţi treaba băiete!
Ăsta e băiatul vostru, Mike L-E-S.
Mare spectacol astă seară. E timpul pentru stilul Chi-town.
Ştiţi toţi cum se face!
Ce mai aşteptaţi?
Haide, fată!
Da.
E chiar foarte bună.
D-zeule!
- Ce-a fost asta? - A fost minunat!
Ce?
- Nu e apă. - Ştiu. E vodcă.
Hei, Sara. Îmi pare rău că nu m-am întors...
Celălalt puşti trebuia să mixeze, dar n-a apărut. Dar...
Am văzut că i-ai omorât în ring toată noaptea.
- Ce? Ai fost uimitoare. - Mersi.
Nici tu n-ai fost prea rău.
Mergem să luăm micul dejun, dacă vrei...
Nu pot. Am ore cam în 3 ore jumate.
Se pare că Franz şi-a găsit un prieten.
Ar trebui să-mi duc colega acasă înainte să rănească pe cineva.
Bine, ne mai vedem.
Bine, să mergem.
- Bine. - Pa.
Nu...
- Doamne! Doamne! - Ce?
Allegro.
Te rog, trezeşte-te.
Gândeşti prea mult.
Nu e treaba ta.
Gândirea a fost pusă în aceşti paşi cu sute de ani înainte.
Datoria ta simplă e să-i execuţi aşa cum au fost concepuţi.
Mai repede.
Opreşte-te!
Ce faci?
- Îmi pare rău, Miss Delacroix. - Ce?
Îmi pare rău.
Uită-te la mine.
Miroşi a alcool.
Trebuie să bei ca să te pregăteşti pentru oră?
- Nu. - Atunci de ce miroşi ca o tavernă?
Am ieşit cu câţiva prieteni.
Nu mai spune!
Unde te-au dus prietenii tăi?
- La un club. - La un club?
Era un club de balet?
Nu.
Ştii ce e dincolo de a treia linie?
Nimic. Nu e nimic după a treia linie.
Nu e nimic ca... E un loc magic unde poţi mânca ce vrei,
unde poţi dormi, mânca îngheţata
şi cheeseburgeri şi bomboane...
Şi unde poţi... Unde poţi purta ce vrei.
Poţi să bei când vrei şi apoi să vii aici,
şi să pretinzi că nu există consecinţe pentru acţiunile tale.
Dar nimicul ăla nu îşi are locul între pereţii ăştia.
Linia a treia.
Bella.
"Foarte des am fost întrebată care e cheia succesului meu.
Răspunsul a fost mereu acelaşi.
N-am permis nimănui să-mi stea în calea inimii."
Ce am făcut?
- Nu ştiu. Tu ce ai făcut? - Nu ştiu.
În fiecare zi dispari de aici de parcă ai fi furat ceva.
Ne mai vedem.
Am nevoie să exersez mai mult timp, să mă concentrez.
Păi, ştiu un loc, după colţ.
Cei mai buni cannoli din Upper West Side. Poate am putea să...
Chiar n-am timp să merg nicăieri.
Am nişte prieteni care au o galerie de artă în centru,
şi fac un spectacol mare despre arta stradală.
Tot ce-a apărut de la început şi până acum.
L-au rugat pe tipul ăsta, Nigel, care e regizor,
să facă...
o instalaţie video pentru expoziţie.
Şi m-au rugat pe mine să mă ocup de muzică...
şi sperăm că poate m-ai putea ajuta.
- Cum? - Coregrafiind o piesă de dans.
- Eu? - Da, tu.
De ce eu?
Ce-ai făcut la club, a fost cel mai bolnav lucru pe care l-am văzut.
Uite, mi-ar plăcea să te ajut,
dar fac tot ce pot să-mi ţin capul deasupra apei...
- Sara. - ...la orele mele, da?
- Îmi pare rău. - Hei.
- Ce e asta? - Nişte bucăţi la care am lucrat.
Ceva în genul "bubble".
Nimic din stilul rah-rah din 97. Înţelegi?
Ascultă-l doar.
Fredonai acum?
E beatboxing. E fredonarea 2.0.
- E ciudat. - Face parte din cultura mea.
Nu asta am vrut să zic. Ziceam că
majoritatea oamenilor n-ar fi capabili să reviziteze
locurile marilor lor eşecuri
cu atâta uşurinţă.
Ce e cu tine de eşti atât de mulţumit cu apărarea?
Pari foarte relaxat.
Care e ultimul tău dansator în ABT?
San Francisco? Joffrey?
- Îţi pierzi simţul, nu? - Nu.
Îmi menţin standardele.
'Neaţa, Bella.
Nici nu pot să scap de linia a treia.
Face un exemplu din tine.
Norocoasă de mine.
Sunt la atât, ca Monique să mă prezinte ca protejata sa.
D-zeule!
N-am avut dureri d-astea niciodată în viaţă.
Obişnuieşte-te.
Nu cred că am dormit mai mult de 4 ore de când am venit aici.
Dacă ar fi un lucru de care să scap în viaţa asta, somnul ar fi.
E aşa o pierdere de timp.
Ce risipă.
Nu iau droguri.
Nu e heroină, Sara.
Doar aminteşte-ţi că
Xenical e prietenul tău când vrei să-ţi menţii greutatea.
Percocet e bun pentru genunchii moi.
Şi Ambien e prietenul tău când vrei să adormi uşor.
Vrei să scapi de linia a treia, nu?
Nu vreau să fiu brunetă nesărată.
- Ce? - În fiecare piesă în care am jucat,
am sfârşit a juca fata nesănătoasă, neplăcuta,
cu rochia cadrilată şi cu râsul ciudat.
Da, ai dreptate. Nu seamănă cu tine deloc.
Şi facem piesa asta
unde personajul principal e genul bruneta criminală,
şi bineînţeles că m-au pus pe mine să-l interpretez.
- Personajul principal. E grozav. - Nu, nu e grozav.
Mă asculţi măcar? Dacă o fac acum, nu se va opri.
Asta va fi tot, pentru mine. Mereu voi fi "brunetă".
- Atunci, nu-l face. - Nu, nu pot să nu-l fac.
Ar putea să fie marea mea lovitură. Mi-aş putea lua un agent.
Atunci de ce nu interpretezi alt personaj?
Nu voi renunţa,
indiferent cât mă va solicita
sau cât mă vei da de exemplu care nu trebuie urmat.
Am muncit prea mult c să ajung aici.
Şi sînt pregătită să fac tot ce trebuie ca să fiu cea mai bună.
Va trebui să-mi faci bagajele, dacă vrei să plec.
- Ai terminat, Sara? - Da.
- Deci... - Iisuse!
Sigur nu vrei să iei nişte cannoli?
Fac nişte cercetări.
Încercând să intri în mintea maestrei, nu?
Dar am auzit că e un loc înspăimântător.
Se pare că ştii destul de multe pentru un lector invitat.
Păi pentru că am urmat şi eu aici.
-Ce? - M-ai auzit.
Ai urmat aici?
Poate că nu par, dar sînt o pisică culturalizata.
- Ce-ai urmat aici? - Pianul. Compoziţie, de fapt.
- Cred că ai fost bun. - Al dracu de bun.
- Aşa că am renunţat. - Ce?
De ce ai renunţat?
Nu era pentru mine.
Ai ascultat melodiile pe care ţi le-am dat?
Va trebui să-ţi găseşti pe altcineva.
Nu vreau pe altcineva. Pe tine te vreau.
Nici măcar nu mă cunoşti.
Ştiu ce-am văzut la club în noaptea aia.
- Ia-o pe Candy să facă coregrafia. - Uit-o pe Candy.
Nigel zice că voi avea doar o zi. Putem filma în week-endul ăsta.
- În week end-ul ăsta? - Va fi distractiv.
Nu-s aici pentru distracţie.
Ce ştim despre Sara Johnson?
A studiat la câteva mici prinţese ale academiei
şi în ultimul an cu Uri Pell.
Tatăl ei e muzician. N-am auzit de el, totuşi.
- Şi mama ei? - A murit anul trecut.
De fapt, în acelaşi timp când dădea audiţia la Juilliard.
I-am citit dosarul. Sunt mentorul ei.
- Poftim. - Mersi.
Poftim.
Monique vrea să te vadă.
- Te simţi bine? - Da. Sunt doar puţin obosită.
- Marcus, te simţi bine. - Tocmai am avut examenul.
M-a picat.
M-a făcut să mă spetesc. Cum să mă duc acasă?
Îmi pare rău.
Închide uşa aia.
Vino.
Am observat câteva lucruri care mă deranjează.
Trebuie să lucrezi la întoarcere. Mâinile tale sînt extrem de expresive.
Continui să te întorci...
Sara?
- Cred că mi se face rău! - Oh, Doamne!
Kleenex. Kleenex. Kleenex.
Poftim.
- Îmi pare rău. - Nu. Eşti în regulă acum?
-Pot să-l iau? - Da.
Oh, Doamne.
Iei pastile.
Nu le luăm înainte.
Jur! Doar că mă doare tot corpul.
Nu pot să dorm, să mănânc.
Nu ştiam ce să fac
şi acum mi se întâmplă prima dată.
E prea greu.
Sara, trebuie să fie greu. N-ar merita dacă n-ar fi.
Acum trebuie să ne concentrăm
să-ţi întărim gleznele.
Nu mă daţi afară?
De ce ai crezut asta?
Foarte bine.
Eliberaţi studioul pentru următoarea oră.
- Cum m-am descurcat? - Ai fost strălucitoare.
Dar nu sînt majoreta ta, aşa că pe viitor,
dacă eşti curioasă de performatele tale, priveşte-te în oglindă.
Pentru asta sînt.
Am fost surprins că ai găsit timp pentru mine şi cannoli.
Păi, m-a aruncat aici. Toată treaba asta cu Juilliard.
- De ce nu mi-ai zis mai devreme? - Nu ştiam. N-a mai apărut aşa ceva.
Cred că am fost puţin cam dură.
Habar n-ai de intimidantă poate fi Monique Delacroix.
- Ascultă, Sara, despre asta... - Nu era din cauza ta. Îmi pare rău.
Nu mi-am dat seama cât de intens poate fi la Juilliard, ştii?
E atât de important pentru mine.
De ce?
De când eram mică,
eu şi cu mama visam să devin o balerină faimoasă.
În ziua
primei mele audiţii la Juilliard, ar fi vrut să fie aici.
Eu aş fi vrut să fie aici.
Era rândul meu să dansez...
M-am uitat împrejur
şi am ştiut că ceva nu e în regulă.
Am avut dreptate. A murit într-un accident
de maşină, încercând să ajungă la audiţie.
Aici.
- Şi tu? - Eu?
Am fost crescut de către lupi.
Şi eşti apropiat de părinţii tăi lupi?
Mama s-a despărţit de tata când aveam 3 ani. Am stat cu bunicul până a murit,
şi apoi am mers la şcoală.
Acum sînt singur, luptându-mă.
Îţi lipseşte?
Da. Era sălbatic.
De modă veche, dar un tip ca lumea. Mi-a cumpărat primul meu disc.
Vorbind de lup, ai ascultat CD-ul pe care ţi l-am dat?
- Da. - Pe bune?
E tare. Promiţi.
Bine. Cât îi va lua lui Sara Johnson să mă ajute?
- N-o să mă faci să te implor. - Ba da.
Sara, te rog ajută-mă s-o fac.
- Doar o zi, da? - Doar o zi.
Şi nu va fi nici o distracţie implicată, garantez.
O să mă gândesc.
O să te gândeşti... Ce?
Ce tot spui, că o să te gândeşti?
Sunt sigură că toţi vreţi să auziţi despre producţia de toamnă.
Anul acesta vom dansa, Giselle.
Vă recomand să o studiaţi în deaproape.
Giselle, e probabil cea mai bună creaţie.
Giselle cere o virtuozitate tehnică ieşită din comun.
E frumoasă şi fără compromis.
Şi voi fi la fel de fără compromis în alegerile mele.
Toate rolurile sînt libere. Sunteţi liberi.
Ce scorpie! E o scorpie geloasă!
Katrina e aproape de a fi prezentată ca protejată a lui Monique.
N-are nici un motiv să fie geloasă.
Da, toţi sînt paranoici
pentru că ştiu că dacă fac o greşala,
sau cineva se mişcă mai bine, au ieşit.
Asta nu e şcoala. E Supravieţuire.
Unde vă duceţi? Credeam că veniţi cu mine la Miles'.
Mai târziu.
Franz trebuie să meargă pe strada Canal la defibrilator.
La modulator.
La modulator. Şi mie îmi trebuie o pălărie nouă.
Ciao.
Asta a fost frumoasă.
Da, amicul meu Saţie nu se joacă.
Locul ăsta e uimitor. Nu e chiar o luptă impotiva greutăţilor.
Consideră-l un premiu de consolare de la părinţii care nu vorbesc.
Toţi ar trebui să ajungă puţin mai târziu.
Aşa că m-am gândit să punem lucrurile la punct, înainte să apară, da?
Uite, melodiile pe care mi le-ai dat...
Sunt bune. Îmi plac.
- Dar sînt abstracte. - Adică cum, abstracte?
Nu sînt prea dansabile.
Nu-s dansabile? Ce...
Ai zis-o ca bătutele în cap de la club.
Am încercat să le forţez. De aceea vroiam să lucrez cu tine.
Vrei că oamenilor să le placă şi vrei ca eu să dansez pe ea, nu?
- Nu poţi dansa pe asta? - Pot dansa pe orice.
Dar nu pe asta.
În regulă. Spune-mi ce vrei şi îl voi face cu tine.
- Asta a fost ideea ta. - Nu, e mişto.
- Eşti sigur? - Da, sînt sigur.
Bine. Pista 4. Poţi s-o faci mai rapidă?
A dracu de lungă oprire a mai avut trenul ăla.
El e Nigel, regizorul de care îţi spuneam.
E o plăcere să te cunosc. Miles mi-a spus că eşti un geniu.
Eşti sigur că nu vorbea despre el?
În regulă, băieţi! Să-i dăm drumul!
- Care e treaba, omule? - 50 de parai în Chinatown, scumpule.
50 de parai.
Nigel crede că avem ceva tare.
N-aş fi putut termina fără tine.
- A fost distractiv. Ai avut dreptate. - Ştiu.
Aş vrea să am mai mult timp să fac chestiile astea.
Ce? Ai tot timpul din lume.
Nu, dacă voi fi primă balerină la 21 de ani.
Chiar asta vrei să faci, nu?
Ăsta e planul.
La dracu. Bine.
Chiar speram..., nu ştiu...
tu şi cu mine am putea...
poate...
Ce să putem?
Să luăm nişte cannoli?
- Cannoli? - Da, cannoli.
- Ar trebui să mă odihnesc. - Da.
Am de dat audiţia de la Giselle dimineaţă.
Da, bineînţeles.
Noapte bună.
- Pentru ce rol dai audiţia? - Pentru Giselle.
Când eşti gata.
Nigel mi-a arătat editările.
Eşti tare, fată.
Abia aştept să le văd.
- Arăţi abătută. - Sunt abătută.
E timpul pentru faimosul masaj la picioare al d-rului Miles.
- Nu, sînt groaznice. - Oh, nu, nu, nu.
Amicul meu, Stef are picioarele ca labele de maimuţă,
aşa că ale tale nu pot fi mai rele. Haide.
- Haide. - Bine.
Ţi-am zis.
Glumeam.
Se simte bine, nu?
De ce faci balet?
Ce vrei să spui?
Nu ştiu. E aşa de rigid. Ai putea să faci mult mai mult.
Oh, da. Am sufletul unui cântăreţ la trombon.
Da.
Obişnuiam să visez că sînt un compozitor clasic.
Să bombardez pianul cu note oră după oră.
Am citit fiecare carte despre teoria muzicală.
Vroiam să scriu o simfonia când am împlinit 18 ani.
Ce s-a întâmplat?
Am scris o schiţă pentru simfonia mea.
Am trimis-o la Juilliard şi am fost admis.
Dar ai renunţat.
De ce?
S-au schimbat visurile.
Doamne! Doamne!...
- Am primit rolul în piesă. - Rolul brunetei?
- Nu, a blondei proaste. - E grozav!
Ce scârbos! Îi atingi picioarele de balerină?
Ştii ceva? Dacă faceţi aşa ceva,
unu, purtaţi mănuşi.
Şi doi, doar...
De unde ştii când faci o mişcare perfectă?
Te simţi perfect. Tu eşti mişcarea.
Totul lucrează cu tine şi cu tine.
Dispare tot efortul.
Tu dispari în dans.
Şi tot ce rămâne e puritatea sufletului
şi emoţia.
Bella.
Sara, în prima linie.
Katrina, te poţi duce la bară, te rog?
Păi, îmi place Giselle.
Voi fi orice atâta timp cât nu sînt ţăran.
Nu suport să fiu ţăran.
Ar aş fi fericit cu Regină din Wilis.
- Ai fost vreodată ţărancă? - Nu.
Sunt toţi paşii ăia de la ţară...
Nu suport încă odată.
- Oh, Doamne. - Iată-l.
Katrina a luat rolul Giselle. Păi, nici o surpriză.
Dar tu ai luat Regină din Wilis.
Se pare că asta voi face următoarele 6 săptămâni.
- Bine, ne mai vedem. - Unde pleci?
Trebuie să ajung la deschiderea mea.
- Într-un minut! Imediat. - Haide.
Într-un minut.
- Uită-te la tine. - Ce crezi?
Îmi place. E hip.
- E şi un pic de hop înăuntru. - Sunt pe cale să înceapă iar.
Haide. Să mergem.
Abia aştept să-ţi văd noua piesă de dans.
Trebuie să iau puţin aer. Duceţi-vă înainte.
- Bine. - Ne vedem înăuntru.
Să fii acolo!
Eşti una din fetele Moniquei? Sara, nu?
Da, aşa e.
Simone Eldaire. Conduc departamentul de artă modernă de la Juilliard.
Ştiu cine sînteţi. E o onoare să vă cunosc.
Ţi-am văzut bucata. Eşti chiar bună.
- Cine a coregrafiat-o? - Eu.
Felicitări.
Mersi.
Ai vrăjit-o pe Monique.
De câte ori o văd, îmi povesteşte despre tine.
Serios?
E secretul nostru.
Am coborât măcar o zi.
Lucrurile pe care ni le facem noi dansatorii corpurilor noastre.
Dna Eldaire, dacă e în regulă, putem păstra asta doar între noi?
- N-ar trebui să... - S-a făcut.
Opreşte-te pe la biroul meu dacă vrei să discutăm
despre băieţi, dans sau orice.
Ştiu că Monique poate fi puţin cam severă.
Mersi. O să trec.
A fost o plăcere să te cunosc, Sara.
O să mă uit în continuare, să văd mai mult din munca ta.
Da.
Ce? D-zeule!
Glumeşti?
Vibe e la petrecerea noastră. Ştii ce înseamnă asta?
Înseamnă... expunere.
Înseamnă că nu-mi voi petrece 25 de minute
explicând muzica oamenilor, o vor auzi şi o vor simţi.
- Sunt aşa de bucuroasă pentru tine. - Pentru mine, adică pentru noi, nu?
Miles, asta a fost o singură treabă. Am şcoală.
Corect!
Nu poţi s-o faci, n-o faci bine?
Am repetiţie la Giselle de 4 ori pe săptămână,
şi dacă renunţ la Intro în Hip-Hop, de vreme ce am îndrumare privată...
- Aş putea s-o fac. - Ar fi excelent.
Vibe a zis că avem tot timpul de care avem nevoie.
- Ce-s toate astea? - Asta e întreaga mea viaţă.
- Câte sînt? - Am pierdut şirul.
Cel puţin peste 8,000 de ore.
Cum ai putut...
Mereu am cu mine un casetofon.
Am început de mic. Eram doar un copil.
Primul sunet pe care mi-l amintesc era de la un clopoţel
de la perdeaua duşului unde mama îmi făcea baie.
- Ai o bandă cu asta? - Nu. Au fost 4.
Lasă-mă să văd.
Lasă-mă să văd! Lasă-mă să văd!
Vino.
Ia loc.
- Ce... - Ascultă doar.
Ce e asta?
New York City, East River. 27 februarie, 1989.
După 5 săptămâni de îngheţ, gheaţa se sparge, în sfârşit.
Concentrează-te.
- Te simţi bine? - Da, mă simt bine.
Atenţie la întoarcere.
Potriveşte linia.
- Katrina. - Eşti bine?
- Pleacă de lângă mine. Sunt bine. - Eşti sigură?
- Sunt bine. - S-o ridicăm uşor.
- Eşti bine? - Sunt bine.
- O poţi duce la clinică, te rog? - Sigur.
Sunt bine.
În line. Să continuăm.
Bella, şi...
- Ce e? - Trezeşte-te, omule!
Serios, ai fost Barney & Prietenii
de când "cum-o-cheamă" ţi-a răscolit creierii.
- Ba nu. - Voi doi sînteţi cae Bonnie şi Clyde,
Pam şi Tommy Lee,
- Bert şi Ernie. - În regulă.
- Lewis şi Clark. - Ce?
- Britney şi Justin. - S-au despărţit.
Serios omule, eşti atât de prins.
Îmi place să vizionez Bassmasters seară pe cablu.
"Pe post de undiţă azi, vom folosi o linie de test
şi o balerină blondă ca momeală."
- Ia mai lasă-mă, omule! - Eşti prins.
În regulă... Cum zici.
- Eşti prins. - În regulă, Eraserhead.
Prins! Prins.
Doctorul a zis că e doar o luxaţie.
Mi-a zis că ai o distrugere permanentă a ligamentului.
Dar Miss Delacroix...
Îmi pare rău, Katrina. Nu poţi dansa.
Cine va primi Giselle?
Sara, nu?
Îşi bate joc de tine. Întreabă-ţi fiul.
5, 6,7, 8...
Opreşte, opreşte. Stai aşa.
Nici nu putem auzi tobele cu toate toate trompetele alea!
Bine. Ştii ceva? M-am săturat de toate...
Ce-ar fi să luăm o pauză?
Nu ştiu, omule. Cine se crede?
- Ce? - Eşti uimitoare.
Aşa şi tu.
Aş vrea să vorbim despre ceva, de fapt...
am putea să nu luăm atâtea pauze azi?
Unii dintre noi au o viaţă.
Ce este?
Nimic.
În regulă, s-o luăm de la început.
5, 6, 7, 8.
- Chiar ai făcut treabă acum. - N-are nici o legătură cu tine.
Ai dreptate. Are numai cu ea.
Iisuse! Nu-ţi pasă de ea!
- Ai nevoie de ea... - E talentată...
- ...mai mult decât ai tu nevoie de ea. - ...decât ai fost tu.
- Dar tu ai ratat. - Te rog.
Pentru ce? Pentru nişte copii de pe strada care nu-ţi ştiu nici numele.
Visul meu s-a schimbat. Asta e tot.
Cred că ţi-e ruşine de ce ai ajuns.
Nu. Mi-e ruşine că nu accepţi că istoria mea e afară
şi nu în interiorul acestui mausoleu cu marmură albă.
- Parcă ai fi taică-tu. - Nu mai spune.
Eşti supărat pe mine, n-ai decât! Dar las-o în pace.
O iubesc.
Păi... bine.
Las-o să-şi trăiască visul.
Nu-l distruge şi pe al ei.
Aşa că aminteşte-ţi...
- Sara. - Da?
Îmi poţi face un serviciu să-mi aduci notele de la ultima întâlnire de design?
Sunt pe biroul meu.
- Sigur. - Pa.
Sara, eu...
Am încercat să-ţi spun în parc, la repetiţie...
Vroiam să-ţi spun. Nu ştiam cum s-o fac.
Nici acum nu ştiu.
Mi-era teamă că te pierd.
Ştiam că dacă ai de ales între mine şi balet, vei alege baletul.
- Te iubesc... - Nu spune asta.
Te-am crezut.
Credeam că cineva care face muzica aşa frumoasă, ca tine
trebuie să spună adevărul.
Ştii ceva, Miles? Eşti un alt jucător."
Da, ştiu că Miles a fost un măgar, dar...
Ştii, nici maică-sa nu e un înger.
În regulă. Mi se întâmplă mult prea multe.
Sunt o blondă proastă.
O să plec acum.
Sara.
Vreau ca tu să dansezi Giselle.
E totul în regulă?
- Mă simt ca o idioată! - Nu te simţi.
Lui Miles nu i-a păsat niciodată ce efec au acţiunile lui asupra celorlalţi.
Am aranjat să fi mutată într-o cameră, singură,
ca să te poţi concentra la pregătire.
- N-am nevoie. - Ai nevoie de odihnă. Culcă-te.
Opreşte-te! Paul, taie!
Nu-i nevoie să ieşi în evidenţă.
Ar trebui să amesteci. Eşti ţăran.
Mă duc acolo.
Sara. Hei, Miles nu ştie că o să-ţi spun, aşa că...
Probabil că o să mă bată când va afla.
Te rog, nu-i spune, da?
- Bine. - Are nevoie de tine.
Dansatorii nu vor să-l asculte,
totul se duce de râpă. Din fericire, tipii...
Nu pot să fac nimic, da. Repet pentru Giselle.
Îmi pare rău.
Bine. Asta e mişto.
Nu, nu e mişto.
Orice s-a întâmplat între tine şi Miles
nu înseamnă că nu poţi să ajuţi.
- Nu vrei. - Nu e corect.
Eşti ca o mini-Monique.
Zoe.
Mă simt de parcă am înghiţit un gândac.
Sara, nu putem veni la baletul tău.
Nu din cauza lui Zoe sau altceva,
doar că avem repetiţie diseară...
Trebuie să facem cât mai multe repetiţii.
Îmi pare rău.
Înţeleg.
Sara, poţi veni pe scenă, te rog?
Da.
Atenţie la rujul ăla.
Ta-da!
- Nu e drăguţ? - Pentru ce e?
Fac o petrecere după spectacol la mine acasă.
Vor fi acolo absolut toţi,
chiar şi preşedintele comitetului Teatrului de Balet American.
Eşti mulţumită?
- Eşti nervoasă? - Da.
N-ar trebui. Eşti eleva mea.
Amintesteti să fii atentă la extensiile alea şi gândeşte.
Merde.
Scuzaţi-mă, nu puteţi merge...
Da, da, da. Ştiu. Mersi.
- Uită-te la tine! - Hei, bine, nu, nu, nu.
Nu face pe drăguţă, încă.
Sunt 2 lucruri. Nu.
"Vroiam să-ţi spun că-mi pare rău
şi că te iubesc foarte mult.
Nu contează cât de prosteşte mă port, tu ai fost mereu acolo pentru mine.
Şi îmi pare rău. Baftă. Cu dragoste, Zoe."
- E în regulă. - Nu, nu, nu e în regulă...
pentru că am fost o scorpie şi...
Sunt aşa de mândră de tine, Sara.
Ai reuşit. Ai reuşit să ajungi unde doreai.
- Eşti atât de radicală. - Tu eşti cea radicală.
- Şi aşa de blondă. - Ştiu.
A început să-mi placă să fiu blondă proastă.
Cred că şi lui Franz îi place.
Bărbaţii sînt o ţintă uşoară.
În 15 minute la locuri, vă rog. 15 minute.
Ai nişte întoarceri de făcut. Am să încerc să nu fluier prea tare.
Stai. Ai zis, două lucruri.
Te rog, nu mă urî.
Aproape l-am omorât pe Franz când m-a rugat să fac asta.
E de la Miles.
Minunat!
Giselle!
Bună treabă!
- A fost grozav! A fost minunat! - Bine, bine... Mersi!
Sara, aici erai.
Ce cauţi aici?
Toţi vor să te felicite.
Care e problema?
E ceva în neregulă?
Oh, trebuie că eşti extenuată.
Îmi amintesc când coborâm de pe scenă, după spectacol,
că abia mai mergeam.
Dai totul pe scenă.
E cel mai bun sentiment de pe pământ.
- Te-ai întrebat vreodată dacă... - Ce?
- Dacă a fost deajuns? - Deajuns?
Fată dragă, odată ce i-ai prins gustul, niciodată nu e deajuns.
În timp vor fi decoruri mai bune, costume mai drăguţe...
Nu.
Te-ai întrebat vreodată dacă asta e tot ce vei face,
tot ce vei fi?
Să mergem. Ne aşteaptă toţi.
Miss Delacroix, nu cred că vreau să fiu doar balerină.
- Sunt doar nervii. - Nu mă ascultaţi.
Nu pot renunţa la tot pentru balet.
Nimeni nu-ţi cere să renunţi la nimic.
Dar o vei face.
Poate nu intenţionat, poate nu dintr-o dată.
Ascultă-mă, Sara, sînt sute de mii de fete
care ar ucide să fie în locul tău.
Talentul tău nu înseamnă nimic fără muncă grea, disciplină
şi da, sacrificiu.
Ai doar o idee copilărească despre fericire.
Şi pentru a fi grozavă trebuie să... Trebuie să le laşi.
De ce?
Te aştept în limuzină.
Îmi pare rău. Nu pot veni la petrecere.
- Iar ai schimbat cântecul! - A trebuit.
Şi eu ar trebui să refac toţi paşii?
E mizeria ta, tu repar-o.
- Candy, te rog. - Nu.
Tu ai venit să ceri ajutor când nu mergea, D-le Obsedat de Control.
Ştii numărul, dacă nu l-ai schimbat şi pe el.
Miles, ce ne facem acum?
Nu ştiu, omule. Lasă-mă un minut.
- Sara, eu... - Nu, nu spune nimic.
Te rog doar să asculţi.
Astă seară am dansat foarte bine.
A fost aproape perfect.
Când am terminat, am închis ochii
şi am simţit aşa o linişte.
Dar când i-am deschis,
toţi stăteau în picioare şi aplaudau.
Şi n-am simţit nimic.
Doar amorţeală.
Şi m-am gândit: "E ciudat să simt aşa.
Am muncit toată viaţa să ajung aici
şi nu simt nimic?"
Şi apoi erai tu.
Mi-ai apărut în minte.
Nu m-am putut opri să nu mă gândesc la tine.
Faţa ta, zâmbetul tău şi ce mi-ai zis în ziua aia în clasă.
"Sunt aici.."
Şi mi-am dat seama că în tot acest timp, încercam să perfecţionez paşii altuia,
în loc să-i găsesc pe ai mei.
Ei bine, şi eu vreau să fiu aici.
Vreau picturi cu balerine, cu băieţi
în ciocate.
În visul meu de a face balet
nu e destul loc pentru asta,
prietenii mei şi tu cu canolii din când în când,
aşa că îmi voi găsi un vis în care să încapă toate astea.
Şi tot ce aveam de spus e: "Îmi pare rău."
Se pare că ai probleme cu dansatorii.
Da. Avem 24 de ore să punem totul la punct şi cam avem probleme acum.
Înţelegi?
Vrei să te ajut?
N-o să mă faci să te implor, nu?
Miles, te rog, lasă-mă să te ajut.
În regulă.
Am ieşit.
made by sabian Enjoy it!
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania