Vecinii i-au auzit certându-se timp de două ore. Nimic neobişnuit.
Apoi au auzit împuşcăturile. A tras toate gloanţele.
O crimă pasională.
Da. Uite semnele pasiunii pe perete !
Cazul ăsta e ca şi rezolvat. Trebuie doar să scriem rapoartele.
- Copilul a văzut ? - Poftim ?
- Copilul ! - Ce întrebare e asta ?
O să fie mare bucurie în secţie când vom scăpa de tine, Somerset.
Ce întrebări pui ! "Copilul a văzut ?"
Ce mai contează ? L-a omorât nevastă-sa.
Altceva nu ne mai interesează.
Detectiv Somerset ? Sunt detectivul Mills.
Am sosit în oraş acum 20 de minute şi m-au adus aici.
Mills, mă gândeam să mergem la un bar, să stăm de vorbă.
Aş vrea să merg la secţie. Nu am avut timp să mă acomodez.
Voiam să te întreb ceva când am vorbit la telefon.
- Da. - De ce ai venit aici ?
- Nu înţeleg. - Te-ai chinuit să obţii transferul.
A fost prima întrebare care mi-a venit în minte.
Din acelaşi motiv ca şi tine. Sau pe care l-ai avut înainte de pensionare.
- Abia m-ai cunoscut. - Poate că nu am înţeles întrebarea.
E simplă. Te-ai zbătut mult ca să fii transferat aici.
- Nu am mai văzut aşa ceva. - Speram să fiu de ajutor.
Ar fi excelent dacă nu am începe cu o ceartă.
- Dar tu hotărăşti, locotenente. - Da.
Vreau să priveşti şi să asculţi, ai înţeles ?
Nu am fost paznic la restaurant. Am lucrat la Criminalistică 5 ani.
- Dar nu aici. - Înţeleg.
În următoarele şapte zile, te rog să nu uiţi acest lucru.
Luni
Da. Bine.
Cum ai spus ?
Credeam că ne-am mutat aici ca să scăpăm de urgenţe.
"Serpico" trebuie să plece.
Ar fi bine să-ţi ştergi urdorile de la ochiul ăsta, Serpico.
- Le-ai şters ? - Da.
Vrei cafea ? Nu ?
Nu am atins nimic. Totul e aşa cum era.
- Care e ora decesului ? - Cum v-am spus, nu am atins nimic.
Dar stă cu faţa într-o farfurie cu spaghete de vreo 45 de minute.
Nu i-a verificat nimeni semnele vitale ?
Nu am vorbit clar ? Nu mai respiră. Doar dacă respiră sos de spaghete.
Aşa se procedează aici ?
Scuză-mă, dar individul ăsta stă în propriile excremente.
- Dacă trăia, s-ar fi ridicat. - Mulţumesc.
Eu îţi mulţumesc.
Mă întreb care era rostul discuţiei pe care tocmai ai purtat-o.
Nu ştiu.
De câte ori a găsit poliţia cadavrele unor oameni care nu erau morţi ?
Las-o baltă !
Să sune cineva la "Guinness" . Cred că a stabilit un record de greutate.
Mai bine să sune la "Case şi grădini" .
- Cine a spus că a fost asasinat ? - Nimeni.
Inima ăstuia trebuie să fie cât o conservă cu şuncă.
Dacă nu a făcut stop cardiac, nu ştiu ce să zic.
Ca să vezi !
Am avut odată un caz... Un cadavru cu un cuţit înfipt în spate.
Era clar că fusese asasinat.
La naiba !
Avea o asigurare foarte mare.
Individul îşi înfipsese singur cuţitul în zona omoplaţilor.
Cred că încercase de mai multe ori, deoarece avea răni multiple.
Poţi să-ţi ţii gura ?
- Stai puţin ! - Ce e ?
- Am găsit o găleată. - Ce e în ea ?
Doamne ! E vomă.
- E şi sânge ? - Nu am văzut. Uită-te tu !
- Crezi că a fost otrăvit ? - Minunat ! Ce atmosferă intimă !
- Crezi că a fost otrăvit, Somerset ? - Medicii legişti aşteaptă afară.
- Nu ştiu dacă încăpem cu toţii. - E loc destul. Lumina e cam slabă.
Salut !
Detectiv Mills, ajută-i pe poliţişti să interogheze vecinii.
- Poftim ? - Trimite medicii legişti înăuntru.
- E mort. - Mulţumesc, doctore.
Mi-ai citit dosarul, nu-i aşa ? Ai văzut ce am făcut.
Nu.
Am lucrat multă vreme bătând din uşă în uşă şi patrulând prin oraş.
Şi ?
Pe insigna mea scrie "detectiv" . E exact ca a ta.
Am fost nevoit să mă gândesc
la integritatea probelor de la locul faptei,
nu la cât timp ai muncit tu pe teren.
Nu îţi bate joc de mine. Asta este tot ce îţi cer.
E mort de multă vreme şi sunt sigur că nu a fost otrăvit.
Cum pot unii să ajungă în halul ăsta ?
Am avut nevoie de patru infirmieri ca să-l urc pe masă.
- Cum reuşea să iasă pe uşă ? - E clar că nu ieşea din casă.
Priviţi ! Vedeţi ce stomac mare avea ? Ciudat e că este elastic.
Priviţi ce mare era orificiul cardial, prin care mâncarea...
Înţeleg ce vrei să spui, dar asta nu înseamnă nimic pentru mine.
Duodenul este destins, iar peretele interior e fisurat.
- A mâncat până a plesnit ? - Nu tocmai.
Avea hemoragie internă
şi hematoame la nivelul rectului şi al muşchilor transverşi.
- Deci a murit mâncând ? - Şi da, şi nu.
Ce e cu vânătăile astea ?
- Încă nu ştiu ce le-a provocat. - O armă apăsată pe cap ?
- Dacă a fost apăsată cu putere, da. - Asta e !
Sunt urme făcute pe partea din faţă, cu ţeava pistolului.
Doamnelor şi domnilor, avem de-a face cu o crimă.
Asasinul a pus o găleată sub el şi îl tot îndopa. Nu s-a grăbit.
Medicul legist spune că povestea a durat mai bine de 12 ore.
Gâtul victimei era umflat, probabil din cauza efortului,
şi, la un moment dat, a leşinat.
Atunci l-a lovit asasinul şi el a plesnit.
Ce nenorocit sadic !
Când vrei să omori pe cineva, îl împuşti.
Nu pierzi timpul cu aşa ceva.
Decât dacă vrei să demonstrezi ceva.
Fii serios ! Cineva era supărat pe grăsan şi s-a hotărât să-l tortureze.
În sacoşele cu cumpărături, am găsit două chitanţe.
Deci asasinul, în toiul distracţiei, s-a mai dus o dată la magazin.
Şi ?
E cazul lui. Eu am stat în ploaie toată ziua.
- Ăsta e doar începutul. - Avem un singur mort, nu trei.
E o crimă fără motiv.
Te rog să nu începi să baţi câmpii cu teoriile tale.
- Aş vrea să mi se dea alt caz. - Poftim ?
- Ce dracu' vrei să spui ? - Nu vreau să fie ultimul meu caz.
- Asasinul nu se va opri aici. - O să ieşi la pensie.
Peste şase zile. Nu ar fi prima oară când laşi un caz neterminat.
Am făcut tot ce am putut ca să duc acele cazuri la bun sfârşit.
- Pot să vorbesc sincer ? - Suntem între prieteni.
- Nu ar trebui să fie primul lui caz. - Eram sigur !
- Nu e primul meu caz, idiotule ! - E prea devreme pentru el.
Sunt aici. Poţi să-mi spui porcăriile astea în faţă. Dle căpitan !
E prea devreme pentru tine.
Dle căpitan, putem să vorbim între patru ochi ? Aşa nu se poate.
- E o problemă personală... - Taci, Mills !
Nu am cui să dau cazul. Suntem o secţie de poliţie, nu ne târguim.
- Daţi-mi-l mie ! - Ce ai spus ?
El nu-l vrea. Pe curând, distracţie plăcută ! Daţi-mi-l mie !
Nu. Ţie îţi dau alt caz.
Pleacă, Mills !
Îmi pare rău, prietene, dar se pare că ai rămas cu grăsanul.
Marţi
Un avocat a fost găsit mort
Începem. Linişte !
Potoliţi-vă !
Iată cum vom proceda. Voi răspunde la întrebări numai zece minute.
Dacă nu puneţi întrebările cu calm şi în ordine, am plecat.
- Dle detectiv, îmi acorzi o clipă ? - Nu.
Nu vă pot dezvălui detaliile anchetei în curs, aşa că nu mă întrebaţi.
El e !
- Ce aveţi pentru mine ? - Deocamdată nimic, şefu' !
De ce nu vă duceţi să beţi o cafea ?
Avem o ştire de ultimă oră.
Vom transmite în direct din centru,
unde avocatul Eli Gould a fost găsit mort azi-dimineaţă.
Procurorul Martin Talbot răspunde întrebărilor ziariştilor.
Afirmaţia este ridicolă, chiar jignitoare. Nu există conflicte.
Cei care susţin aşa ceva sunt iresponsabili.
Se spune că partenerul dv. E suspect.
Tocmai am participat la o întâlnire a reprezentanţilor legii.
Am primit asigurări că cei mai buni oameni se ocupă de acest caz.
Va fi un exemplu al eficienţei justiţiei.
Zgârcenie
Scuză-mă, George.
- Somerset ! - Intră !
- Ai auzit vestea ? - Nu.
Eli Gould a fost găsit mort azi-dimineaţă.
Cineva l-a omorât în biroul lui.
A scris cuvântul "zgârcenie" pe podea.
- Zgârcenie ? - Da. Cu sânge.
- Mills conduce ancheta. - Scuză-mă !
Vrei să te opreşti, te rog ?
- Bravo lui ! - Ce o să faci după pensionare ?
O să lucrez la fermă, o să-mi repar casa...
Nu te simţi ciudat ? Nu o să mai fii poliţist.
Asta şi vreau.
Nu cred că vei pleca. Nu poţi renunţa.
Un om a ieşit cu câinele la plimbare şi a fost atacat.
I-a luat ceasul şi portofelul.
Pe când stătea întins pe trotuar, agresorul i-a scos ochii cu cuţitul.
Asta s-a întâmplat aseară, la patru străzi de aici.
- Am citit despre asta. - Nu mai înţeleg ce e cu oraşul ăsta.
- Aşa a fost dintotdeauna. - Poate că ai dreptate.
Tu eşti făcut pentru meseria asta. Nu poţi nega acest lucru.
Poate că mă înşel.
Medicul legist ţi-a trimis asta.
Le-a găsit în stomacul grăsanului, printre resturile de mâncare.
- Par să fie bucăţi mici de plastic. - Lasă-l pe birou, te rog.
A fost obligat să le mănânce.
Dumnezeule !
Lăcomie
Am găsit biletul ăsta în spatele frigiderului, în casa grăsanului.
"Lungă şi anevoioasă e calea ce duce din iad către lumină."
E din "Paradisul pierdut" a lui Milton.
- Nu mai înţeleg nimic. - Înseamnă că e doar începutul.
Asta era scris cu untură, tot în spatele frigiderului.
Există şapte păcate capitale, căpitane.
Lăcomia...
Zgârcenia...
Trândăvia, mânia, mândria, dorinţa şi invidia.
Şapte.
Aşteaptă ! Nici măcar nu e biroul meu.
Vor mai fi cinci crime.
- Stai puţin ! - Nu mă pot implica în cazul ăsta.
- Somerset ! - L-a cerut el.
- La dracu' ! - Am început deja să lucrez la caz.
Unde mergi ?
Cât mai departe de aici.
- Mulţumesc, George. - Ce mai faci ?
- Vreau să caut ceva. - Bine. Aşază-te unde vrei.
Ce mai faceţi ?
- Salut, Smiley ! - George, se răcesc cărţile !
Mă cheamă datoria.
Domnilor, nu pot să vă înţeleg.
Sunt atâtea cărţi aici ! Aveţi la îndemână toată cultura lumii.
Şi voi ce faceţi ?
- Jucaţi pocher toată noaptea. - Avem cultură generală.
Ne iese cultura pe nas !
- Excelent ! - Ce zici de cultura asta ?
Victima a fost obligată să se mutileze
Mills, verifică următoarele cărţi:
"Purgatoriul" lui Dante, "Povestiri din Canterbury",
"Povestea pastorului", "Dicţionar de catolicism",
Smiley, o să-ţi fie dor de noi.
S-ar putea.
Miercuri
Imbecilul de Dante ! Un amărât care a scris poezii. Ce idiot !
Da.
Bine lucrat !
Mulţumesc, Doamne !
Îmi cer scuze. O să mă mut într-o clipă.
- Vrei scaunul ? - Nu. Foloseşte-l tu !
- Telefonul. - Îl primeşti o dată cu biroul.
Mills la telefon.
Iubito, te simţi bine ? S-a întâmplat ceva ?
Ţi-am spus să nu mă suni la birou.
Da. De ce ?
Bine.
- Soţia mea. - Poftim ?
Vrea să vorbească cu tine.
Detectiv Somerset la telefon.
Şi eu mă bucur să vorbesc cu dv.
Vă mulţumesc pentru invitaţie, dar...
În cazul acesta, mi-ar face plăcere. Vă mulţumesc.
La revedere.
Iubito, ce...
- Aşadar ? - Poftim ?
Am fost invitat la cină, la tine acasă. Am acceptat.
- La mine... Ce ai spus ? - Diseară.
Bună.
- Bună, ratato ! - Bună, idiotule !
Ea e Tracy. El e Somerset.
- Bună. - Mă bucur să te cunosc.
Am auzit multe despre tine. Numai că nu ştiu care îţi e prenumele.
Mă cheamă William.
E un nume frumos. William, ţi-l prezint pe David.
- David, el e William. - Bine. Mă întorc imediat.
- Ce fac copiii ? - Bine. Sunt în camera lor. Intră !
Fiţi cuminţi ! Ce mai faceţi ? Cum te simţi, frumosule ?
- Miroase bine. - Poftim ?
Da. Adică, mulţumesc.
Ia loc, te rog ! Vrei să bei ceva ?
- Nu, mulţumesc. Voi aştepta. - Bine.
Pune-ţi haina unde vrei.
Scuză dezordinea. Încă nu am terminat de despachetat.
Am înţeles că sunteţi împreună din liceu.
Cam demodat, nu-i aşa ?
Ştii ceva ? Am ştiut de la prima întâlnire că mă voi căsători cu el.
Serios ?
Era cel mai nostim bărbat pe care îl cunoscusem vreodată.
Serios ?
Rar mai întâlneşti, în zilele noastre, o relaţie atât de trainică.
Nu-ţi face griji. Nu o voi purta la masă.
Deşi văd arme destul de des, nu mă pot obişnui cu ele.
Nici eu.
- De ce nu te-ai căsătorit, William ? - Tracy, ce naiba !
Era să mă căsătoresc odată. Dar nu a fost să fie.
Sunt de-a dreptul surprinsă.
Oricine petrece mai mult timp cu mine îşi dă seama că sunt dezagreabil.
- Întreabă-l pe soţul tău. - Are mare dreptate.
- De cât timp locuieşti aici ? - De prea mult timp.
Vă place aici ?
Durează ceva până te obişnuieşti. O să fie bine.
După o vreme, nu-ţi mai pasă. În orice oraş se întâmplă...
- Metroul. - O să treacă imediat.
Dracu' să-l ia pe agentul imobiliar !
Iartă-mă, iubito.
Ne-a arătat casa de câteva ori. Mi s-a părut că îşi cunoaşte meseria.
Pe Tracy a cucerit-o.
Apoi am început să mă întreb de ce ne aduce aici doar câte cinci minute.
- Am aflat în prima seară. - O casă plăcută, care vibrează.
Îmi cer scuze.
Râzi cât pofteşti !
Nu înţeleg de ce râzi tu.
Ajunge !
Asasinul trebuie să fi intrat în clădire
înainte de terminarea programului.
- Gould a rămas peste program. - Fără îndoială.
Era cel mai bun avocat din oraş. O persoană detestabilă.
Cadavrul a fost găsit marţi dimineaţă. Biroul a fost închis luni.
Asasinul a intrat vineri,
a stat ascuns până au plecat femeile de serviciu
şi l-a torturat pe Gould sâmbătă, duminică, poate şi luni.
Priveşte ! Gould era legat. I-a lăsat braţul drept liber.
I-a dat un cuţit de bucătărie.
- Uită-te la cântar ! - O jumătate de kilogram de carne.
Da.
"O livră de carne, Nici mai mult, nici mai puţin."
"Fără zgârciuri sau oase, doar carne."
- "Neguţătorul din Veneţia". - Nu am văzut piesa.
"O dată înfăptuită, E liber să plece."
Sunt sigur că scaunul acela era fleaşcă de sudoare.
Asasinul a vrut ca Gould să nu se grăbească.
Să hotărască singur ce să taie mai întâi. Imaginează-ţi !
Eşti ameninţat cu pistolul. De care parte a corpului te poţi dispensa ?
De grăsimea de pe coapse. Şi-a tăiat o bucată din burtă.
Să mai privim o dată fotografiile. Chiar dacă e şi cadavrul, ignoră-l.
Treci peste şocul iniţial. Important e să găsim un detaliu.
Să ne concentrăm asupra lui până epuizăm toate posibilităţile.
- Mă duc să-mi mai iau o bere. Vrei ? - Adu-mi vin, te rog !
- Este o predică. - Este o pedeapsă.
Păcatele erau folosite în predicile medievale.
Erau şapte virtuţi şi şapte păcate, folosite ca mijloc de educaţie.
Da. Ca în "Povestea pastorului" şi ca în... Dante.
- Le-ai citit ? - Da. Parţial.
În "Purgatoriul" , Dante şi amicul lui
urcă pe colină şi descoperă păcătoşii.
Cele şapte trepte ale purgatoriului.
Exact.
Dar mândria este prima, nu lăcomia.
Deocamdată, să presupunem că asasinul s-a inspirat din cărţi.
Predicile propovăduiau căinţa pentru iertarea păcatelor.
- Crimele sunt o ispăşire forţată. - Ce e forţată ?
Ispăşirea.
Regreţi păcatele înfăptuite, dar nu deoarece crezi în Dumnezeu.
Ci pentru că cineva te ameninţă cu arma.
- Nu s-au găsit amprente. - Nu.
- Nu e nicio legătură între victime. - Da.
Nu există martori.
Nu înţeleg. Asasinul trebuia să iasă din clădire.
În orice oraş mare, să-ţi vezi de treabă a ajuns o ştiinţă.
Primul lucru pe care îl învaţă femeile
în programul de prevenire a violurilor
e să nu strige "ajutor" , ci "incendiu" .
Nimeni nu răspunde la un strigăt de ajutor.
- Strigi "incendiu" şi sar toţi. - Îngrozitor !
Trebuie să fi trecut cu vederea un detaliu.
Îţi mulţumesc pentru discuţie,
dar trebuie să mă culc, să-mi plimb câinii.
Voiam să-mi satisfac curiozitatea. Plec la sfârşitul săptămânii.
La naiba ! Stai puţin !
Soţia lui Gould era plecată din oraş. Asta înseamnă că a văzut ceva.
- Dacă e o ameninţare ? - Am dus-o într-un loc sigur.
Nu a fost prea fericită.
Poate nu e ceva ce a văzut.
Poate e ceva ce trebuia să vadă, dar nu a avut ocazia.
- Ce anume ? - Nu ştiu.
Dar asta e cheia enigmei.
Trec eu numele noastre în registru. Trebuie să vorbim cu dna Gould.
De ce am telefon în cameră dacă nu pot să dau telefoane interurbane ?
- Dnă Gould ! - Nu trebuie să te porţi aşa.
- Dnă Gould, îmi pare rău. - Nu înţeleg.
Vă rog să priviţi fiecare fotografie cu multă atenţie.
Poate observaţi ceva ciudat sau deosebit.
- Nu văd nimic. - Sunteţi sigură ?
- Vă rog ! Nu pot să fac asta acum. - Bine.
Trebuie să se uite acum. Poate găseşte ceva ce noi nu am observat.
- Staţi puţin ! - Ce e ?
Aici !
Tabloul ăsta e invers.
Sigur nu l-au întors oamenii tăi ?
Nu. Fotografiile au fost făcute înainte să vină medicii legişti.
- Nimic ! - Trebuie să fie ceva.
- A schimbat şuruburile de susţinere. - Da.
Ce naiba e ăsta ?
Un briceag.
La dracu' !
Trebuie să fie ceva.
Nu a pictat el tabloul.
Îşi bate joc de noi.
Aşa suntem noi.
Stai puţin !
- Somerset se urcă pe mobilă. - Ai răbdare !
- Glumeşti ! - Sună la laborator.
Doamne !
Fii sincer, ai mai văzut aşa ceva ?
Nu.
Ajutor
Judecând după forma liniilor, nu sunt amprentele victimei.
Nu ştiu ce să spun. Cred că nu e în toate minţile.
Nu are sens. Nu vrea să-l ajutăm să se oprească.
Cine ştie ? Sunt atâţia nebuni care comit fără voia lor.
"Vocile mi-au spus s-o fac." "Câinele m-a pus s-o fac."
"Jodie Foster mi-a spus s-o fac."
Uneori, poate să dureze trei zile până identific amprentele.
Vă rog să-mi ţineţi pumnii în altă parte.
Ai vorbit serios când i-ai spus dnei Gould că o să-l prinzi pe criminal ?
- Da. - Păcat că nu mai gândesc ca tine !
Ce-ar fi să-mi spui ce naiba crezi tu că facem ?
Strângem în urma criminalului.
Adunăm dovezi, facem fotografii şi luăm probe, notăm ora crimei.
- Doar atât ? - Da.
Le punem în ordine, în eventualitatea că vor fi solicitate la tribunal.
Adunăm diamante pe o insulă pustie, în cazul în care vom fi salvaţi.
Prostii !
Până şi cele mai promiţătoare dovezi nu fac decât să ne ducă la altele.
Tot mai multe cadavre aduse la morgă rămân nerăzbunate.
Să nu-mi spui că nu te-a entuziasmat descoperirea din seara asta.
Te-am văzut. Suntem pe drumul cel bun.
Joi
Treziţi-vă, gemeni adormiţi ! L-am găsit !
Îşi spune Victor. Numele lui adevărat e Theodore Allen.
Amprentele lui au fost găsite la locul crimei.
E grav bolnav psihic.
Părinţii lui l-au ţinut din scurt, în spiritul baptismului din sud.
Dar se pare că au dat greş.
Victor are la activ trafic de droguri, jaf armat şi agresiune.
A făcut şi închisoare pentru tentativă de viol asupra unei minore.
Dar avocatul lui a avut grijă să iasă repede.
Apropo, avocatul lui a fost răposatul Eli Gould,
victima cu "zgârcenia" .
Vom pune capăt crimelor azi.
Victor nu a mai fost văzut de un timp.
Dar există un apartament pe numele lui.
- Nu crezi povestea asta. - Nu pare să fie omul nostru, nu ?
- Tu să-mi spui. - Asasinul pare să urmărească ceva.
- Ai fost rănit vreodată ? - Niciodată în 34 de ani de meserie.
Mi-am scos arma ca s-o folosesc doar de trei ori.
Nu am tras niciodată.
Nici măcar o dată. Dar tu ?
Nu am fost rănit niciodată, dar am scos arma şi am tras o dată cu ea.
Eram la prima acţiune de genul acesta.
Eram în a doua echipă. Mi-era teamă. Eram începător pe vremea aceea.
Am intrat cu forţa, căutându-l pe drogat,
şi el a început să tragă în noi.
Un poliţist a fost rănit în braţ. Oare cum îl chema ?
Se rotea ca un titirez, dar parcă se mişca cu încetinitorul.
Îmi amintesc că l-am însoţit în ambulanţă.
A murit în drum spre spital.
Doamne ! Cum naiba îl chema ?
Trupele speciale intră înaintea detectivilor.
Le plac acţiunile astea.
Poliţia !
E liber !
Bună dimineaţa, iubitule !
Ridică-te, nemernicule ! Acum !
Ridică-te, secătură !
Să fiu al dracului ! Detectivi ! Veniţi să vedeţi ceva.
Detectivi !
Dumnezeule ! Victor ?
- Ce dracu'. .. - Da, e Victor.
- Chemaţi o ambulanţă ! - Ce înseamnă asta ?
- Un dric ar fi mai potrivit. - Scoate-ţi oamenii de aici.
- Nu atingeţi nimic ! - Parcă ar fi o statuetă de ceară.
Trândăvie
Trândăvie...
La dracu' !
Fotografiile astea au fost făcute acum trei zile.
Asta trebuie să fie prima. Priveşte !
A fost făcută exact acum un an.
Am probe de păr, de fecale, de urină şi unghii.
- Îşi bate joc de noi. - Ai primit ce ai meritat.
E viu ! Nenorocitul ăsta trăieşte !
Lăsaţi armele ! Cereţi să vină ambulanţa mai repede !
- Se joacă cu noi. - Nu zău !
Trebuie să ignorăm reacţiile emoţionale.
Oricât de greu ar fi, trebuie să ne concentrăm asupra detaliilor.
- Reacţiile mă inspiră. - Ai auzit ce am spus ?
- Da, te-am auzit. - Scuzaţi-mă !
Nu ai voie să intri aici. Cară-te !
- Am dreptul. Sunt fotograf UPI. - Cară-te !
- Dumnezeule ! - Du-te dracului ! Te-am fotografiat.
Serios ? Sunt detectivul Mills. M-I-L-L-S. Întinde-o !
- Mă mir că poţi să spui pe litere. - Du-te dracului !
- Cum ajung aşa de repede ? - Plătesc bani grei poliţiei.
Îmi cer scuze.
- Mă scot din sărite. - E în ordine.
E impresionant să vezi cum îl inspiră pe un om reacţiile sale.
După atrofierea muşchilor şi a nervilor spinali,
a stat imobilizat un an.
Analizele arată că i-au fost administrate multe medicamente,
inclusiv un antibiotic, probabil ca să nu i se infecteze rănile.
A încercat să vorbească sau să comunice ?
Chiar dacă nu i-ar fi fost afectat creierul, şi-a mâncat limba de mult.
Doctore, nu are nicio şansă să supravieţuiască ?
Ar face stop cardiac dacă i-ai pune o lanternă în ochi.
A suferit atât cât poate un om să sufere.
Şi îl aşteaptă multă suferinţă în continuare. Noapte bună.
- Da. - Bună, William. Sunt Tracy.
- Tracy, s-a întâmplat ceva ? - Totul e în ordine.
- Unde e David ? - E la baie. Face duş.
- Scuză-mă că te sun la ora asta. - Nu-i nimic. Cu ce te pot ajuta ?
Trebuie să stau de vorbă cu cineva.
Am putea să ne întâlnim undeva mâine dimineaţă ?
Nu înţeleg.
E o prostie că te-am sunat, dar...
Eşti singura persoană pe care o cunosc aici. Nu mai ştiu pe nimeni.
Dacă poţi, dă-mi un telefon. Trebuie să închid.
Noapte bună.
Vineri
Cunoşti bine oraşul. Eşti aici de multă vreme.
- Viaţa nu e uşoară aici. - Nu ştiu de ce te-am rugat să vii.
De ce nu stai de vorbă cu el ? Spune-i ce simţi.
Nu pot. Nu aş putea să-i fiu o povară, mai ales acum.
O să mă obişnuiesc.
Voiam să discut cu cineva care trăieşte aici de multă vreme.
În nord, mediul este complet diferit.
Ţi-a spus David că sunt profesoară la clasa a cincea ? Adică, am fost.
Da, mi-a spus.
Am vizitat câteva şcoli,
dar condiţiile de aici sunt groaznice.
- Dar în şcolile particulare ? - Nu ştiu.
De ce nu-mi spui care e adevărata problemă, Tracy ?
Vom avea un copil.
Nu cred că sunt persoana cu care trebuie să discuţi despre asta.
Urăsc oraşul ăsta.
Am avut o prietenă cândva. Era ca şi cum eram căsătoriţi.
A rămas însărcinată. S-a întâmplat cu mult timp în urmă.
Îmi amintesc că, într-o dimineaţă, m-am trezit şi m-am dus la serviciu.
Era o zi ca oricare alta,
doar că era prima zi după ce aflasem despre sarcină.
Atunci mi-a fost teamă pentru prima oară.
Mă gândeam că nu aş putea să am un copil într-o lume ca asta.
Cum poate să crească un copil cu atâta suferinţă în jurul lui ?
I-am spus că nu vreau să avem un copil.
În următoarele săptămâni, am reuşit să o conving.
Eu vreau să am copii.
Pot să-ţi spun că ştiu...
Sunt sigur că am luat o decizie bună.
Dar nu trece nici măcar o zi în care să nu-mi doresc să fi hotărât altfel.
Dacă te hotărăşti să nu păstrezi copilul,
să nu-i spui că eşti însărcinată.
Dar, dacă îl păstrezi, să-l răsfeţi de câte ori ai ocazia.
Acesta e sfatul meu, Tracy.
- Trebuie să plec. - William !
Mulţumesc.
Proprietarul lui Victor zice că primea un plic cu banii de chirie
în prima zi a fiecărei luni.
Citez: "Chiriaşul din apartamentul 306 nu s-a plâns niciodată de nimic."
"Nimeni nu s-a plâns de el vreodată. E cel mai bun chiriaş."
Închei citatul.
Visul oricărui proprietar. Un chiriaş paralizat, fără limbă.
- Care plăteşte chiria la timp. - Aşteptarea asta mă omoară.
Asta ne e meseria.
De ce nu suntem pe stradă ?
De ce trebuie să stăm aici şi să aşteptăm ca nebunul să ucidă iar ?
Îl subestimezi considerându-l nebun. Nu face o asemenea greşeală.
E nebun. Probabil că acum dansează în ciorapii bunicii.
Şi se delectează cu unt de arahide. Ce zici ?
- Nu cred. - O să-l părăsească norocul.
Nu se bazează pe noroc.
Am intrat în apartament exact la un an
după ce l-a legat pe Victor în pat.
- Asta a şi urmărit. - Nu ştim sigur.
Ba da.
Din biletul pe care ni l-a lăsat, când ni s-a adresat prima oară.
"Lungă şi anevoioasă e calea ce duce din iad către lumină."
- Să-l ia dracu' ! Ce contează ? - Până acum, a avut dreptate.
Imaginează-ţi câtă voinţă trebuie să ai,
ca să ţii un om legat un an întreg.
Să-i tai degetele, ca să-i laşi amprentele peste tot.
Să-i introduci furtunuri în organele genitale.
Individul ăsta lucrează metodic, cu precizie şi are multă răbdare.
E nebun. Dacă are permis de bibliotecă nu înseamnă că e Yoda.
- Câţi bani ai ? - Vreo 50 de dolari.
Îţi propun să facem o excursie. Vino !
Facem o listă. Trecem "Purgatoriul" , "Povestiri din Canterbury" ,
orice are legătură cu cele şapte păcate.
Ce ar citi ca să comită astfel de fapte ? Ce îl interesează acum ?
- De exemplu, Jack Spintecătorul. - Unde mergem ?
La bibliotecă.
Cupoane ! Cupoane pe gratis ! Cupoane cu reducere !
Cred că au plătit 50 de amenzi pentru nerespectarea igienei.
Nu poţi să stai în faţa mea ?
Nu vreau să se creadă că suntem amanţi.
Dă-mi banii !
Ţi-i dau, dar cred că ar trebui să ştiu şi eu ce naiba facem.
- Somerset, ce mai faci ? - Bine.
Nu ştiam că o să fie un menage ŕ trois.
E în ordine. Stai jos !
Fac asta pentru tine.
Îmi asum un risc mare. Cred că târgul nostru e cinstit.
- S-a făcut ! - Bine.
Peste o oră.
Serveşte-te !
- Am cheltuit banii cu folos. - Da.
Ceea ce îţi voi spune e o dovadă a încrederii mele în tine.
Mă bucur, pentru că nu mai am mult până te pocnesc.
Poate că nu e important, dar oricum nu riscăm nimic.
Tipul de la pizzerie e un prieten de la FBI.
Cine ? Jegosul ăla ?
De ani de zile, FBI-ul e conectat la sistemul computerizat al bibliotecii.
- Pentru a trimite amenzi ! - Ca să afle preferinţele fiecăruia.
Unele cărţi sunt însemnate.
Cărţi despre armele nucleare, "Mein Kampf"...
Dacă cineva împrumută o asemenea carte,
fişa lui intră în baza de date.
- Stai puţin ! E legal ? - Nu contează dacă e legal.
Nu poţi să foloseşti informaţia în mod direct,
ci doar ca element ajutător.
Nu te poţi abona la bibliotecă
fără carte de identitate şi număr de telefon.
- Deci ne verifică lista. - Exact.
Computerele FBI-ului ne vor spune cine citeşte
"Purgatoriul", "Paradisul pierdut" sau "La voia întâmplării" .
- Poate aflăm un nume. - Poate.
Numele unui elev care scrie o lucrare despre crimele secolului al XX-lea.
Cel puţin, nu mai stai în birou. Tunde-te !
- De unde ştii toate astea ? - Nu ştiu.
- Nici tu nu ştii. - Exact.
"Divina comedie", "Istoria catolicismului"...
E o carte intitulată "Criminali şi nebuni" .
"Criminalistică modernă" , "Cu sânge rece", "Robie" ...
- Nu e ceea ce crezi. - Marchizul de "Şade" .
- Se spune marchizul de Sade. - Cum zici tu.
Scrierile lui Toma d'Aqui...
Toma d'Aquino. Asta e ! El a scris despre cele şapte păcate capitale.
- Asta e tot ? - Da.
- Să vedem ! - Jonathan Doe ?
Nu contează.
- Sigur ăsta e numele ? - Da.
L-ai văzut. John Doe.
- Dacă vrei, mai căutăm. - Să mergem să discutăm cu el.
- E o prostie. - Doar discutăm cu el.
"Scuzaţi-mă ! Sunteţi cumva un criminal în serie ?"
Bine.
Tu vorbeşti cu el. Pune-ţi limba ascuţită la treabă.
Nu. Ai vorbit cu soţia mea ?
Ce porcărie ! "Îngerii lui Charlie".
Un nume luat dintr-un computer.
Mills !
- Eşti rănit ? - Nu.
Coboară !
La etajul 5 !
Mamă !
Poliţia ! Există vreo ieşire prin spate ?
Încuie uşa !
Pleacă de pe hol !
La podea !
La dracu' !
Fir-ar să fie !
La dracu' !
Daţi-vă la o parte ! Mai repede !
- Mills ! - Nu !
Nu am nimic.
- Unde te duci ? - Înăuntru.
Nu. Stai puţin !
- Ce vrei să spui ? A tras în noi. - Nu poţi intra.
- Pe dracu' ! - Avem nevoie de mandat, Mills.
- Avem motiv ! - Gândeşte-te. Cum am ajuns aici ?
- Nu pot să spun nimănui. - Dă-te la o parte !
Nu pot spune nimănui despre FBI. Nu avem ce căuta aici. Ascultă-mă !
- Dă-mi drumul ! - Bine. Iartă-mă.
Ascultă-mă !
Dacă nu avem o explicaţie, nu-l putem pune sub acuzare.
Nemernicul o să scape. Asta vrei ?
Până când obţinem mandatul, altcineva... La dracu' cu mandatul !
Avem nevoie de un motiv ca să batem la uşă. Gândeşte-te puţin !
Bine. Ai dreptate. Mi-am pierdut cumpătul. Recunosc că ai dreptate.
Nu mai are rost să ne certăm. Decât dacă poţi să repari uşa.
Idiotule !
Câţi bani ne-au mai rămas ?
Am observat că era mereu plecat când s-au comis crimele şi...
- L-ai chemat pe detectivul Somerset. - Exact.
L-am chemat pe detectiv, deoarece tipul ăsta arăta înfiorător.
Una dintre crime a fost comisă chiar acolo.
- Am chemat poliţia. - V-am spus eu restul. Mai e ceva ?
- Trebuie să semnezi. - Bine.
- Te-ai descurcat bine. - Am făcut ce mi-ai spus.
Poftim ! Să-ţi cumperi ceva de mâncare.
Rămâneţi afară !
Victor...
Magazinul de pielărie "Wild Bill"
La dracu' !
Somerset !
Da !
- Ce e ? - Ne-am întâlnit cu el.
- Ce vrei să spui ? - Fotograful de pe scări.
Puteam să-l prindem şi l-am lăsat să plece.
- Eşti sigur că aşa arată ? - Da. E bine. Distribui-o !
Nu avem nimic. Niciun cotor de cecuri, nicio agendă, nicio adresă.
- Nu avem decât chitanţa asta. - Va trebui să mai cauţi.
Am găsit-o sub pat. Era singura lui sursă de bani ?
I-am luat banii. Să fiu al naibii dacă nu-mi place ! Bine lucrat !
Mai e ceva. Nu o să-ţi vină să crezi.
- Nu am găsit nicio amprentă. - Aşa e, nu te cred. Mai caută !
- Avem nevoie de mai mulţi oameni. - Fac ce pot. Ce speri să găseşti ?
Sunt 2000 de caiete pe rafturi. Fiecare caiet are 250 de pagini.
Las-o baltă ! E ceva în ele despre crime ?
"Ce marionete ridicole suntem"
"şi pe ce scenă mică şi dezgustătoare dansăm !"
"Cât ne place să dansăm şi să facem dragoste ! Nu ne pasă de nimic."
"Nu ştim că nu suntem nimic. Nu suntem ce ar trebui să fim."Mai e !
"Azi, la metrou, s-a apropiat un om şi a intrat în vorbă cu mine."
"Spunea vrute şi nevrute. Era un om singur, care vorbea despre vreme."
"Am încercat să fiu amabil,"
"dar începuse să mă doară capul de atâtea banalităţi."
"Nici nu mi-am dat seama când am vomitat pe el."
"Nu i-a plăcut, iar eu nu mă mai puteam opri din râs."
Nu au date. Nu sunt aşezate în ordine pe raft.
Sunt gândurile lui aşternute pe hârtie.
Cred că face asta de o viaţă întreagă.
Dacă le-ar citi 50 de oameni,
câte 24 de ore pe zi, tot ar dura două luni.
Ştiu...
Telefonul !
Linişte !
Te admir. Nu ştiu cum m-aţi găsit, dar a fost o surpriză pentru mine.
Am început să-i respect pe poliţişti din ce în ce mai mult.
- Îţi mulţumesc, John, dar... - Ascultă-mă !
Îmi voi reface programul, ţinând cont de incidentul de azi.
Am sunat să îţi spun că te admir.
Îmi pare rău că l-am rănit pe unul dintre voi, dar n-am avut de ales.
Te rog să-mi accepţi scuzele.
Ţi-aş spune mai multe, dar nu vreau să stric surpriza.
L-am înregistrat.
Treceţi la treabă !
Aveai dreptate. Ţine predici.
- Ne ţine predici prin aceste crime. - Îl cunoaştem.
Cine e blonda ?
- Pare să fie o prostituată. - I-a atras atenţia lui John Doe.
Sâmbătă
- A venit şi l-a luat aseară. - Aseară ?
- Da. - Omul acesta ?
Da, John Doe. E un nume care se ţine minte uşor. Şchiopăta.
- Ce ai făcut pentru el ? - Am o fotografie. Staţi puţin !
O piesă reuşită. Credeam că este artist.
Ca aceia care fac pipi într-o cană, pe scenă, şi apoi o beau.
Da.
- Cred că i-am luat mai puţin pe ea. - Tu i l-ai făcut ?
Am făcut lucruri şi mai ciudate decât ăsta. Ce contează ?
Au găsit-o pe blondă.
Fotografia !
Porci împuţiţi !
Am fost în cuşca asta tot timpul.
Pe aici !
- Nu puteţi opri muzica ? - Căutăm pe cineva s-o oprească.
Sunteţi de la Criminalistică ? Veniţi să vă arăt ceva.
Dorinţă...
Dumnezeule ! Luaţi asta de pe mine !
Scoateţi-l de aici imediat !
Mai spune-mi o dată.
Nu ai auzit şi nu ai văzut nimic neobişnuit.
Nu.
M-a întrebat dacă sunt căsătorit. Am văzut că avea un pistol în mână.
- Unde era fata ? - Cine ?
Prostituata. Unde era ?
Vine cineva în barul tău şi vrea să meargă jos, să-şi facă de cap.
- Trebuie să treacă pe la tine ? - Da.
Şi nu ai văzut pe nimeni cu un pachet sau cu un rucsac sub brat ?
Toţi cei care vin acolo au un pachet sub braţ.
Unii vin cu o valiză plină cu diverse lucruri.
Ea stătea pe pat.
Cine a legat-o ? Tu sau el ?
Îţi place cu ce te ocupi ?
- Îţi place ce vezi ? - Nu.
Dar aşa e viaţa.
Era înarmat. M-a obligat s-o fac.
M-a pus s-o fac. Apoi a pus prostia aia pe mine.
M-a obligat să o port. Apoi mi-a spus să fac dragoste cu ea.
Şi am făcut ! Dumnezeule !
Îmi băgase pistolul în gură !
Ţeava pistolului îmi ajunsese în gât !
La dracu'!
Ajută-mă, Doamne !
Cazul ăsta nu o să aibă un final fericit. E imposibil.
Eu sunt mulţumit dacă îl prindem.
Dacă îl prindem şi se dovedeşte a fi diavolul, Satana în persoană,
atunci ar fi exact aşa cum ne-am aşteptat, dar nu e diavolul.
E un simplu om.
Te plângi, cobeşti şi-mi spui tot felul de lucruri.
Dacă aşa vrei să mă pregăteşti pentru munca asta, mulţumesc, dar...
Tu vrei să fii un erou, un as. Oamenii nu au nevoie de aşi.
Vor să mănânce cheeseburger, să joace la loto şi să se uite la TV.
Vreau să ştiu cum ai ajuns să gândeşti aşa.
Nu din cauza unui singur lucru.
Continuă !
Nu mai pot trăi într-un oraş care a ridicat apatia la rang de virtute.
- Tu nu eşti mai bun decât alţii. - Nu am spus asta. Ştiu că nu sunt.
Sunt şi eu de aceeaşi părere. Apatia e o soluţie.
E mai uşor să te droghezi decât să înfrunţi viaţa.
E mai uşor să furi decât să obţii ceva prin muncă,
să baţi un copil, decât să-l educi.
Dragostea costă. Îţi cere străduinţă şi muncă.
Avem de-a face cu oameni bolnavi psihic, cu nebuni.
- Ba nu. - Ba da. I-am văzut azi.
E vorba de viaţa de zi cu zi. Nu poţi să fii atât de naiv !
Las-o baltă ! Ar trebui să auzi ce spui.
Zici că problema e că oamenilor nu le pasă. Că nici mie nu îmi pasă.
- Nu are sens. Ştii de ce ? - Pentru că îţi pasă ?
- Ştii ce... Bineînţeles ! - Crezi că poţi să schimbi ceva ?
Nu ştiu. Nu cred că ieşi la pensie deoarece crezi ceea ce spui.
Cred că vrei să crezi asta deoarece ieşi la pensie.
Vrei să te aprob şi să-ţi spun: "Da, ai dreptate. Totul e pe dos."
"Ar trebui să plecăm cu toţii, să trăim în cabane."
Dar nu am de gând să spun aşa ceva. Nu sunt de acord cu tine.
Nu pot să fiu.
Mă duc acasă.
Îţi mulţumesc.
Te iubesc atât de mult !
Ştiu.
Duminică
911. Ce problemă aveţi ?
- Vreţi să repetaţi, vă rog ? - Am ucis din nou.
Mândrie
- Ce avem aici ? - Somnifere.
Sticluţa e lipită de mână. Telefonul e lipit de cealaltă mână.
- Ai văzut ce i-a făcut ? - A desfigurat-o.
- Apoi a bandajat-o. - Dacă chemi ambulanţa, vei trăi.
Dar vei rămâne desfigurată. Sau poţi să scapi de nenorocire.
- Fii serios ! - I-a tăiat nasul.
- Ca să-şi bată joc de ea. - A omorât-o de curând.
M-am hotărât să rămân până rezolvăm cazul.
Fie îl prindem pe John Doe, fie comite cele şapte crime
şi cazul va dura ani de zile.
Nu e nevoie să-mi faci favoruri. Mulţumesc, dar o să mă descurc.
Vreau să mai fiu partenerul tău câteva zile. Tu îmi faci o favoare.
Ştiai că o să accept. Am ajuns.
A sunat soţia ta. Ia-ţi un robot telefonic.
Dle detectiv !
După cazul ăsta, plec.
- Mare surpriză ! - Dle detectiv !
- Pe mine mă cauţi. - El e !
Nu mişca ! La podea !
- Nu vă apropiaţi de el ! - La podea !
- Te cunosc. - Acum ! La podea !
Culcă-te pe burtă, secătură ! La podea !
Culcă-te ! Mai repede !
Acum ! Cu faţa la podea !
Dumnezeule ! Ce naiba e asta ?
Vreau să vorbesc cu avocatul meu.
La dracu' !
Şi-a tăiat pielea de pe vârful degetelor.
De aceea nu am găsit amprente în apartamentul lui.
Se pare că face asta de multă vreme.
Dar conturile bancare şi armele ?
Până acum, nu am găsit nimic. Nu are cărţi de credit.
Nu a lucrat nicăieri.
Şi-a deschis un cont acum cinci ani, cu bani lichizi.
Am încercat să descoperim de unde şi-a cumpărat mobila.
Nu ştim despre el decât că e bogat, cult şi nebun de legat.
- Pentru că a ales să fie John Doe. - Când îl vom interoga ?
Nu îl interogaţi. Îl trimitem la tribunal.
Nu cred că s-a predat, pur şi simplu.
- Nu are sens. - Iată-l acolo !
- Nu trebuie să aibă vreun sens. - Nu a terminat cu crimele.
Îşi bate joc de noi, iar noi suntem atât de idioţi, încât îi permitem.
Pentru prima oară, suntem de aceeaşi părere. Nu cred că s-a oprit.
- Ce dracu' înseamnă asta ? - Mai are de comis două crime.
Vom aştepta să vedem ce are de spus.
Clientul meu spune că mai sunt două victime pe care le-a ascuns.
Va arăta cadavrele doar detectivilor Mills şi Somerset azi, la ora 6:00.
- De ce nouă ? - Zice că vă admiră.
Asta face parte din joc.
Dacă detectivii nu acceptă oferta, cadavrele nu vor fi găsite niciodată.
Sincer să fiu, aş prefera să le las să putrezească.
L-am prins. E închis jos. Nu mai poate scăpa.
O să primească casă şi masă pe gratis, televiziune prin cablu.
Soţia mea nu are televiziune prin cablu. Ce rost are discuţia asta ?
Nu-mi miroase a bine.
Iar el, în costumul lui de 3000 de dolari şi cu zâmbetul ăla ironic,
îi ia apărarea ticălosului.
Legea îmi cere să fac totul pentru clienţii mei, să le apăr interesele.
Nu facem înţelegeri, dle Swarr.
Spune că, dacă nu acceptaţi oferta, va invoca nebunia la proces.
Să încerce. Aş vrea s-o văd şi pe asta.
Martin, aş putea să-l scap, având în vedere cruzimea crimelor.
Nu o să-l las să ne scape.
Dacă îi acceptaţi oferta în condiţiile impuse de el,
va da o declaraţie şi îşi va recunoaşte vina.
E cazul vostru. Hotărâţi-vă !
- Dacă dă o declaraţie, accept. - Trebuie să acceptaţi amândoi.
Dacă ar invoca nebunia, discuţia asta poate fi folosită ca probă.
E o dovadă că ne şantajează.
Iar clientul meu vă reaminteşte că a mai omorât doi oameni.
Va vui toată presa, dacă ar afla că nu v-aţi dat silinţa să-i găsiţi,
pentru a-i înmormânta cum se cuvine.
- Dacă mai sunt două victime. - Am primit raportul de la laborator.
Au examinat hainele şi unghiile lui Doe.
Au găsit sângele lui, de la degetele tăiate,
al femeii pe care a desfigurat-o şi al unei persoane neidentificate.
Veţi escorta un om neînarmat.
Să terminăm odată !
Dacă i se desface capul lui John Doe şi iese un OZN, să nu te miri.
Bine.
Dacă mi-aş tăia un sfârc din greşeală,
asigurările mi-ar plăti spitalizarea ?
Cred că da.
Dacă ai avea curajul să completezi o cerere,
ţi-aş da eu banii pentru unul nou.
Ajung mereu târziu acasă. Soţia mea o să creadă că am o aventură.
- Ştii... - Da.
Ce e ?
Cine eşti tu, John ?
Ce vrei să spui ?
Ce ţi se mai poate întâmpla dacă ne vorbeşti despre tine ?
Nu contează cine sunt. Nu înseamnă absolut nimic.
Trebuie să rămâi pe stânga.
- Încotro mergem ? - Vei vedea.
Nu mergem să găsim două cadavre, nu-i aşa ? Nu ar fi destul de şocant.
Trebuie să te gândeşti la presă.
Dacă vrei să-i faci pe oameni să asculte, nu-i mai poţi bate pe umăr.
Trebuie să-i loveşti în moalele capului. Aşa le vei atrage atenţia.
Ce te face atât de deosebit, încât vrei ca oamenii să te asculte ?
Nu sunt deosebit.
Nu m-am remarcat niciodată prin nimic.
Munca mea este deosebită.
- Munca ta, John ? - Da.
Mie nu mi se pare deosebită, John.
- Nu e adevărat. - Ba da.
Ironia e că, peste două luni, nimănui nu o să-i mai pese,
nimeni nu-şi va mai aminti de faptele tale.
Încă nu vezi tot ce am realizat.
Dar, când se va termina, când va fi gata,
munca mea va fi deosebită...
Oamenii nu vor fi în stare să înţeleagă,
dar nu vor putea să o nege.
Vorbeşte în dodii.
- Dacă ăsta e planul tău... - Abia aştept să vezi.
O să fie ceva cu adevărat deosebit.
Ştii ce ? O să stau chiar lângă tine.
Când se va întâmpla grozăvia, să mă anunţi. Nu aş vrea s-o pierd.
Nu îţi face griji. Nu o vei pierde.
- Ce e aşa de amuzant ? - Nu mai avem mult.
Am încercat să-mi explic ceva. Poate mă ajuţi tu.
Când cineva e nebun, aşa ca tine, ştie că e nebun ?
Să zicem că citeşti "Arme şi muniţii" şi că te masturbezi.
Te opreşti şi-ţi spui: "E uimitor cât de nebun sunt !"
Faceţi aşa ceva ?
E mult mai convenabil pentru tine să mă consideri nebun.
E foarte convenabil.
Nu mă aştept să accepţi faptele mele.
- Dar nu eu am ales, ci am fost ales. - Cum zici tu.
Nu mă îndoiesc că asta crezi.
Dar cred că treci cu vederea o contradicţie.
- Care anume ? - Mă bucur că m-ai întrebat.
Dacă ai fi fost ales de o forţă divină
şi ai fi fost obligat să comiţi crimele,
mi se pare ciudat să simţi atâta plăcere.
Ţi-a făcut plăcere să-ţi torturezi victimele.
Nu mi se pare demn de un martir.
John !
Mi-a făcut tot atâta plăcere cât i-ar face detectivului Mills,
dacă ar fi singur cu mine, într-o cameră fără ferestre.
Nu-i aşa ? Nu ai fi fericit dacă ai putea să mă baţi în voie ?
Mă jigneşti. Nu aş...
Nu ai face-o deoarece ai avea de suferit.
Dar ţi se citeşte în ochi.
Nu e nimic rău dacă îţi place ceea ce faci.
Nu neg că îmi place să-i pedepsesc pe păcătoşi prin propriul lor păcat.
Stai puţin ! Credeam că tu omori oameni nevinovaţi.
Nevinovaţi ? E o glumă ?
Un obez dezgustător,
care abia dacă mai putea să se ţină pe picioare.
Dacă l-ai fi văzut pe stradă, l-ai fi arătat prietenilor tăi,
ca să vă puteţi bate joc de el împreună.
Dacă l-ai fi văzut în timp ce mâncai, n-ai mai fi putut să-ţi termini masa.
Apoi am ales un avocat. Cred că mi-aţi mulţumit în sinea voastră.
Un om care urmărea doar să facă bani, minţind cu toată convingerea,
ca să îi scape pe criminali şi pe violatori de închisoare.
- Criminali ? - O femeie...
Criminali ca tine, John ?
O femeie atât de urâtă pe dinăuntru, încât nu a suportat să mai trăiască
dacă nu mai era frumoasă pe dinafară.
Un traficant de droguri. Homosexual, pe deasupra.
Să nu o uităm pe prostituata care răspândea boli.
Numai într-o lume atât de coruptă poţi spune că erau nevinovaţi
fără să izbucneşti în râs.
Asta este ideea.
Se comit păcate la fiecare colţ de stradă,
în fiecare casă, dar le tolerăm.
Le tolerăm pentru că sunt banale.
Le tolerăm dimineaţa, în miezul zilei şi noaptea.
Dar nu le mai putem tolera. Dau un exemplu suprem.
Faptele mele vor fi analizate, studiate şi copiate.
Mereu.
Da. Iluzia grandorii.
- Ar trebui să-mi mulţumeşti. - De ce, John ?
Pentru că lumea îşi va aminti de tine după povestea asta.
Aminteşte-ţi că sunt aici acum pentru că aşa am vrut eu.
Ba nu. Te-am fi prins în cele din urmă.
Serios ? Ce ai făcut ? Ai pierdut timpul, jucându-te cu mine ?
Ai lăsat cinci oameni nevinovaţi să moară
până te-ai hotărât să-mi întinzi o cursă ?
Ce dovadă clară aveai împotriva mea,
înainte să vin la tine şi să mă predau ?
Calmează-te ! Dacă îmi amintesc bine, ţi-am bătut la uşă.
Aşa e. Iar eu îmi amintesc că ţi-am tras una în faţă.
Eşti încă viaţă, pentru că nu te-am omorât.
- Stai acolo ! - Te-am cruţat.
- Stai acolo ! - Să nu uiţi, detectiv.
De câte ori îţi vei privi chipul în oglindă, cât timp vei trăi.
Adică, atât cât îţi voi mai permite eu să trăieşti.
Stai acolo, ţicnitule ! Ţine-ţi gura !
Nu eşti Mesia. Eşti filmul săptămânii sau un tricou, în cel mai bun caz.
Nu-mi cere să-mi pară rău pentru oamenii aceia.
Îmi pare rău pentru ei tot atât cât pentru cei din Sodoma şi Gomora.
Vrei să spui că ai înfăptuit lucrarea Domnului ?
Necunoscute sunt căile Domnului.
Vedeţi stâlpii de înaltă tensiune ?
- Acolo trebuie să ajungem. - l-am văzut. Urmează şoseaua.
Sigur nu a pus la cale nici o ambuscadă. Nu e nimic aici.
Nu pot ateriza lângă cablurile alea.
Vor apărea peste două minute.
Ia altitudine.
Peste 30 de secunde, la semnalul meu, virează spre dreapta.
Îl scot din maşină.
Ieşi !
Încet !
Opreşte-te !
Ai găsit ceva ?
Un câine mort.
Nu l-am omorât eu.
- Cât e ceasul ? - De ce ?
Vreau să ştiu.
Este 7:01.
- Se apropie clipa... - Să aruncăm o privire.
Pe aici !
Mills !
La pământ !
Nu-l pierde din ochi !
Începe.
Mă bucur că avem timp să stăm de vorbă.
Nu-l pierde din obiectiv pe cel îmbrăcat în roşu !
Se apropie o camionetă dinspre nord.
Fiţi pregătiţi ! Aşteptaţi semnalul meu.
Coboară din maşină !
- Afară ! - Dumnezeule ! Nu mă împuşca !
Depărtează-te ! Întoarce-te ! Mâinile la ceafă !
- Ce naiba se întâmplă ? - Cine eşti ? Ce cauţi aici ?
Livrez un pachet. Am un pachet pentru detectivul David Mills.
Scoate-l ! Încet !
Un tip mi-a dat 500 de dolari ca să-l aduc aici.
Mi-a spus că vrea să-l livrez la ora 7 fix.
Lasă-l jos !
- Avem o cutie. - Trimiteţi geniştii ! Avem o cutie !
Cu faţa la maşină ! Mâinile sus !
Întoarce-te !
Pleacă !
L-am lăsat pe şofer să plece pe jos.
Se îndreaptă spre nord, pe şosea. Să vină o maşină să-l ia.
Nu ştiu ce să fac.
Desfac pachetul.
Când ţi-am spus că te admir, am vorbit serios.
E sânge.
Te-ai descurcat bine în viaţă. Ar trebui să fii mândru de tine.
Ţine-ţi gura, nemernicule !
California, nu te apropia ! Nu veni aici !
Indiferent ce ai auzi, nu te apropia.
John Doe ne are la mână.
- Mills ! - Vine !
- Aruncă pistolul ! - Poftim ?
- Mi-ar fi plăcut să trăiesc ca tine. - Taci !
Ce spui ?
M-ai auzit ?
Încerc să-ţi spun cât de mult vă admir pe tine şi pe soţia ta.
- Poftim ? - Tracy.
Ce tot spui acolo ?
E revoltător cât de uşor obţine un ziarist informaţii de la colegii tăi.
- Ce dracu'. .. - Aruncă pistolul !
Am trecut pe la tine pe acasă, azi-dimineaţă, după ce ai plecat.
Am încercat să fac pe soţul. Să văd cum e viaţa unui om simplu.
- Aruncă-l ! - Nu am reuşit.
Aşa că am luat o amintire. Frumosul ei cap.
- Ce tot spune ? - Dă-mi pistolul !
- Ce se întâmplă ? - Lasă pistolul !
Ce ai găsit în cutie ?
Te invidiez pentru viaţa ta normală.
- Lasă arma, David ! - Se pare că invidia e păcatul meu.
- Ce e în cutie ? - Dă-mi pistolul !
- Tocmai ţi-a spus. - Eşti un mincinos ! Taci !
Asta urmăreşte. Vrea să-l împuşti.
Nu !
Spune-mi că nu e adevărat.
- Doreşte-ţi răzbunare, David. - Spune-mi că nu a păţit nimic.
- Înfurie-te ! - Spune-mi că nu a păţit nimic !
Dacă omori un suspect, îi dai câştig de cauză. El ştie asta.
Nu !
- M-a implorat să nu o omor. - Taci !
M-a implorat să nu-i omor copilul din pântece.
Nu ştia.
Dă-mi pistolul, David !
Dacă îl omori, câştigă.
Dumnezeule !
La dracu'! L-a împuşcat !
Aterizează !
Aterizează odată !
Chemaţi ajutoare !
O să avem grijă de el.
- Daţi-i tot ce îi trebuie. - Unde te găsim ?
Prin apropiere.
Voi fi prin apropiere.
Ernest Hemingway a scris:
"Lumea e frumoasă şi merită să lupţi pentru ea."
Sunt de acord cu partea a doua.
SubRip by iName www.titrari.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro